УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №279/3182/25 Головуючий у 1-й інст. Волкова Н. Я. 
Номер провадження №33/4805/307/26
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач Галацевич О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року м.Житомир

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Житомирського апеляційного суду Галацевич О.М., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м.Житомирі апеляційну скаргу адвоката Немировського Валерія Івановича, подану в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 02 вересня 2025 року, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

встановив:

Постановою судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 02 вересня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Згідно з постановою судді місцевого суду,  ОСОБА_1 19.05.2025 о 00 год 24 хв в м.Коростень, вул.Сосновського 44, керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння шкіри обличчя, нестійка хода. На місці зупинки водій відмовився проходити освідування в установленому законом порядку, шляхом втечі з місця події, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, адвокат Немировський В.І., в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях його підзахисного складу адміністративного правопорушення, посилаючись на незаконність постанови суду, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права. Зокрема, захисник звертає увагу на відсутність доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, зазначаючи, що перебування особи у нетверезому стані за кермом транспортного засобу, який перебуває у нерухомому стані, не є доказом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП. Також у скарзі зазначено, що в порушення вимог ст.ст.254, 256, 259, 260 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення було складено за відсутності ОСОБА_1 , копію протоколу йому не вручено, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості надати свої пояснення та зауваження щодо його змісту. Крім того, захисник вказує, що працівниками поліції не було вжито заходів щодо затримання ОСОБА_1 та доставлення його до відділу поліції для складання протоколу або направлення йому виклику за місцем проживання для проведення відповідної процесуальної дії. При цьому захисник зазначає, що залишення ОСОБА_1 місця події було безпідставно розцінено працівниками поліції як намагання уникнути відповідальності, оскільки, за його словами, у той час ОСОБА_1 раптово стало зле зі шлунком і він був змушений терміново відлучитися. Окрім того, у скарзі зазначено, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у допиті свідка ОСОБА_2 , який, на думку сторони захисту, міг підтвердити, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, чим було обмежено право його підзахисного на подання доказів на свій захист, передбачене ст.268 КУпАП.
Належним чином повідомлені про місце і час судового засідання  ОСОБА_1 та його захисник Немировський В.І. до суду апеляційної інстанції не з`явились, будь-яких клопотань на адресу суду не направили.
За таких обставин, з метою недопущення затягування розгляду справи понад строки, встановлені законом, враховуючи практику Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Федіна проти України» від 02.09.2010, «Смірнова проти України» від 08.11.2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004, «Пономарьов проти України» від 03.04.2008) та положення статті 268 КУпАП, які не містять імперативної заборони розгляду справи за відсутності особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, а також відповідно до ч.6 ст.294 КУпАП, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, які беруть участь в апеляційному провадженні. 
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.
Згідно зі ст.245 КУпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, про що наголошується в ст.251 КУпАП.
Як зазначено в ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у відмові в проходженні огляду на стан сп`яніння, з правовою кваліфікацією таких дій за ч.1 ст.130 КУпАП за обставин, установлених у постанові судді місцевого суду, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами.
Так, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №334790 від 19.05.2025 вбачається, що  ОСОБА_1 19.05.2025 о 00 год 24 хв в м.Коростень, вул.Сосновського 44, керував транспортним засобом AUDI A4, номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння шкіри обличчя, нестійка хода. На місці зупинки водій відмовився проходити освідування в установленому законом порядку, шляхом втечі з місця події, чим порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.
Згідно п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Відповідно до частин 2-5 ст.266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних засобів поліцейським із застосуванням технічних засобів відеозапису або у закладах охорони здоров`я.
Змістом ч.1 ст.130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Вважаю, що винуватість ОСОБА_1 у порушенні п.2.5 Правил дорожнього руху України підтверджується наявними у справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №334790 від 19.05.2025 (а.с.3); розпискою про роз`яснення прав та обов`язків, передбачених ст.ст.55, 56, 59, 63 Конституції України (а.с.4); актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.7); направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 19.05.2025 (а.с.6); рапортом інспектора СРПП КРУП від 19.05.2025 (а.с.8); відеозаписом фіксації обставин події (а.с.9). 
Як встановлено під час апеляційного розгляду, суддя місцевого суду дав належну оцінку всім доказам у справі, проаналізував їх у сукупності та взаємозв`язку і дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Доводами апеляційної скарги висновків суду не спростовано.
Матеріалами справи об`єктивно зафіксовані обставини адміністративного правопорушення, які є достатніми для вирішення питання про наявність події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в діях ОСОБА_1 . Досліджені судом докази не викликають сумнівів щодо їх достовірності та допустимості, оскільки оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.
Як вбачається з наявного в матеріалах справи відеозапису, ОСОБА_1 проінформований працівниками поліції про причини зупинки та про наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння. Спочатку він погодився пройти огляд на стан сп`яніння, однак у подальшому ухилився від виконання законної вимоги уповноваженої особи про проходження огляду на стан сп`яніння, як із використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР. 
Істотних порушень вимог ст.256, 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС та МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735 та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 №1395, які могли б бути підставою для визнання складених процесуальних документів недопустимими доказами, працівниками поліції не допущено. 
Доводи захисника про відсутність доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом були предметом дослідження суду першої інстанції, який надав їм правильну та вмотивовану оцінку.
Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив клопотання сторони захисту про допит свідка ОСОБА_2 , оскільки обставини події, у тому числі поведінка ОСОБА_1 під час спілкування з працівниками поліції, зафіксовані на відеозаписі, дослідженому судом, якому надано належну оцінку. При цьому під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 не заперечував факту керування транспортним засобом.
За таких обставин вимога працівника поліції про проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння була законною, а відмова від її виконання утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, незалежно від відсутності фіксації моменту безпосереднього руху транспортного засобу.
Доводи апеляційної скарги щодо незаконності складання протоколу про адміністративне правопорушення за відсутності ОСОБА_1 є безпідставними та не виключають допустимість такого доказу. Як вбачається з матеріалів справи та відеозапису, від проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 ухилився, залишивши місце події, хоча був неодноразово попереджений про наслідки такої поведінки. Своїми діями ОСОБА_1 фактично унеможливив оформлення адміністративних матеріалів у своїй присутності. При цьому він був повідомлений працівниками поліції про складення щодо нього адміністративних матеріалів за ст.130 КУпАП. 
Крім того, складання протоколу про адміністративне правопорушення за відсутності ОСОБА_1 не вплинуло на можливість реалізації ним своїх процесуальних прав та не позбавило його можливості ефективного захисту. 
Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та не є обставинами, які виключають винність ОСОБА_1 в інкримінованому йому правопорушенні, а також не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови. 
Суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32)
Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], §41.
При розгляді даної справи суддя місцевого суду правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. 
Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм закону, які б слугували підставою для скасування чи зміни постанови суду. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.
За таких обставин, підстав для скасування постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_1 немає.
Керуючись ст.294 КУпАП, суд –

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Немировського Валерія Івановича, подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 02 вересня 2025 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Галацевич