П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 556/1981/25
Провадження № 22-ц/4815/607/26

Головуючий у Володимирецькому районному суді 
Рівненської області: суддя Іванків О.В.
Рішення суду першої інстанції 
(скорочений текст) проголошено:
о 09 год. 12 хв. 13 листопада 2025 року
у селищі Володимирець 
Вараського району Рівненської області
Повний текст рішення складено: 19 грудня 2025 року

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: Хилевич С.В.
судді: Боймиструк С.В., Шимків С.С.
секретар судового засідання: Маринич В.В.

за участі: ОСОБА_1 , його представника – адвоката Кисельової Мирослави Ігорівни і представника Філії "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електростанція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" – Кошмак Людмили Степанівни, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Філії "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електростанція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 13 листопада 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Філії "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електростанція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про визнання протиправним та скасування наказу, відшкодування моральної шкоди, 
в с т а н о в и в:
У липні 2025 року в суд звернувся  ОСОБА_1 з позовом до Філії "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електростанція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі – філія ВП "РАЕС") про визнання протиправним та скасування наказу № 22-432 «Про анулювання допуску до виконання особливих робіт» від 04 червня 2025 року, відшкодування 100 000 гривень моральної шкоди.
Мотивуючи вимоги, позивачем вказувалося, що з 14 листопада 2001 року він безперервно працює на підприємстві - філії ВП "РАЕС". На час пред`явлення позову займає посаду інженера-технолога ІІ категорії дільниці з переробки технічних масел, обслуговування акумуляторних батарей та компресорних установок бригада з підготовки та переробки технічних масел обслуговування технологічного обладнання та систем) служби організації та проведення ремонту електротехнічного устаткування електричного цеху. 
28 квітня 2025 року слідчим СВ Вараського РВП ГУНП в Рівненській області йому було повідомлено про підозру ч.3 ст. 2012 КК України, а саме продаж товарів (предметів) гуманітарної допомоги або використання благодійних пожертв, безоплатної допомоги або укладання інших правочинів щодо розпорядження таким майном, з метою отримання прибутку, вчинені організованою групою або в особливо великому розмірі, або під час надзвичайного або воєнного стану. 
В подальшому, 04 червня 2025 року, під час перебування його на лікуванні, тобто за його відсутності на роботі, роботодавцем прийнято оспорюваний наказ № 22-432 «Про анулювання допуску до виконання особливих робіт», яким анульовано позивачу з дати підписання наказу допуск до виконання особливих робіт, анульовано перепустку для проходу на територію відповідача, котра і є робочим місцем ОСОБА_1 . Отже, цим фактично відсторонено його від роботи на займаній посаді. 
Оспорюваний наказ позивач вважав незаконним та таким, що порушує його права, в т.ч. право на працю. 
Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 13 листопада 2025 року позов задоволено частково.
Скасовано наказ філії ВП "РАЕС" №22-432 від 04 червня 2025 року "Про анулювання допуску до виконання особливих робіт".
В задоволенні решти вимог позивачу відмовлено.
Стягнуто із філії ВП "РАЕС" на користь ОСОБА_1 15 841, 20 гривень судових витрат пропорційно до задоволених позовних вимог. 
У поданій апеляційній скарзі філія ВП "РАЕС", вважаючи оскаржуване рішення незаконним і необґрунтованим, що полягало у неповноті з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильному застосуванні норм матеріального права та порушенні норм процесуального права, просить його скасувати в частині скасування оспорюваного наказу і стягнення судових витрат, відмовивши у задоволенні цієї вимоги та зменшивши розмір судових витрат до 5 000 гривень. 
Обґрунтовуючи її, зазначалося про неврахування судом того, що філія ВП "РАЕС" є об`єктом критичної інфраструктури І категорії критичності, підприємством паливно-енергетичного комплексу, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави, та ядерною установкою 1 категорії. При цьому підзаконними нормативно-правовими актами встановлено заборону на виконання особливих робіт без допуску відповідної категорії, а організація доступу до зон обмеження доступу є повноваженням експлуатуючої організації. На виконання нормативно-правових актів роботодавцем прийнято локальні нормативні акти, зокрема затверджено "Перелік посад працівників, робота на яких потребує допуску до виконання особливих робіт по філії ВП "РАЕС", за яким виконання робіт на посаді інженера-технолога ІІ категорії ЕЦ потребує допуску до виконання особливих робіт ІІ категорії. Про це ж вказано і у посадовій інструкції ОСОБА_1 .
Звертає увагу, що одразу після повідомлення 28 квітня 2025 року ОСОБА_1 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 2012 КК України він того ж дня звернувся до роботодавця з відповідною заявою. 26 травня 2025 року з позивачем проведено співбесіду, про що складено протокол №072/4-П-СФЗ, та роз`яснено, що перебування під слідством є підставою для подальшого анулювання допуску до виконання особливих робіт. 06 червня 2025 року його повідомлено листом №22-10553/072, до якого було долучено копію наказу від 04 червня 2025 року №22-432, щодо анулювання допуску до виконання особливих робіт. Про факт анулювання відповідного допуску 05 червня 2025 року філією ВП "РАЕС" направлено лист №22-10496/072 на адресу начальника Відділу у м. Вараш УСБУ в Рівненській області.
При цьому не погоджується із ототожненням судом анулювання допуску ОСОБА_1 до виконання роботи із відстороненням працівника від роботи. Так, ці поняття мають різну правову природу, а саме анулювання допуску є окремим публічно-правовим заходом превентивного характеру, що застосовується відповідно до Закону України "Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку", тоді як відсторонення від роботи регулюється нормою ст. 46 КЗпП України. Тому фактична неможливість виконання позивачем трудових функцій без фізичного доступу до території підприємства не змінює правової природи анулювання допуску, що узгоджується із принципом розмежування публічно-правових і трудових відносин і не допускає підміни спеціального правового регулювання нормами загального характеру. Закон встановлює чіткі підстави для анулювання допуску, а не критерії оцінки морально-психологічних або соціально-побутових якостей працівника.
Помилково суд застосував щодо оспорюваного наказу критерій "балансу між безпекою підприємства та правом особи на працю", а також щодо спірних правовідносин термін "перебування під слідством".
Покликається на безпідставність тверджень стосовно недотримання роботодавцем процедури анулювання допуску, оскільки суперечить положенням Закону України "Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку", Порядку проведення спеціальної перевірки для надання фізичним особам допуску до виконання особливих робіт на ядерних установках з ядерними матеріалами, радіоактивними відходами, іншими джерелами іонізуючого випромінювання, затвердженому постановою Кабінетом Міністрів України від 25.12.1997 №1471.
Зауважувалося, що судом попередньої інстанції не було враховано, що трудове законодавство не містить заборони повідомляти працівника про прийняті кадрові рішення (накази, розпорядження) під час відсутності на роботі в зв`язку із непрацездатністю. 
На його думку, неправильним є висновок суду про те, що запропоновані ОСОБА_1 посади не відповідали рівню його освіти та кваліфікації, адже не ґрунтується на вимогах закону і не відповідає обставинам справи. При цьому запропонована робота відповідала рівню освіти і кваліфікації, проте в межах посад, які не потребують допуску до виконання особливих робіт. Про пропозицію роботи йому повідомлялося роботодавцем 09 червня 2025 року усно, а також тричі шляхом направлення листів на домашню адресу – 13 червня 2025 року, 22 липня 2025 року і 21 жовтня 2025 року.
Тому вважає, що анулювання позивачу допуску до особливих робіт здійснено філією ВП "РАЕС" відповідно до вимог закону з дотриманням процедури прийняття такого рішення. Отже, оспорюваний наказ видано згідно з нормами законодавства, що регулює діяльність у сфері ядерного регулювання.
З огляду на наведене судом хибно застосовано вимоги ст.ст. 3, 16, 50 Конституції України, ст.ст. 64, 65, 66 Закону України "Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку", ст.ст. 32, 492 КЗпП України, Порядку проведення спеціальної перевірки для надання фізичним особам допуску до виконання особливих робіт на ядерних установках з ядерними матеріалами, радіоактивними відходами, іншими джерелами іонізуючого випромінювання, затвердженому постановою Кабінетом Міністрів України від 25.12.1997 №1471, рішення Європейського суду з прав людини від 26 квітня 1979 року у справі "The Sunday Times v. The United Kingdom" (заява №6538/74).
Щодо судових витрат, покликається на недодержання судом пунктів 1, 2 ч. 2, ч. 4 ст. 137 ЦПК України, рішення Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії", а тому і завищення розміру правничої допомоги. Розмір цих витрат у справі повинен складати суму у 5 000 гривень.
У поданому відзиві представника ОСОБА_1 – адвокат Кисельова М.І., вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.
Згідно зі ст.ст. 263, 367 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" включно із його відокремленими підрозділами, а саме філією ВП "РАЕС", є об`єктом критичної інфраструктури І категорії критичності, підприємством паливно-енергетичного комплексу, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави та ядерною установкою І категорії, для якої встановлюється І рівень фізичного захисту відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку визначення рівня фізичного захисту ядерних установок, ядерних матеріалів, радіоактивних відходів, інших джерел іонізуючого випромінювання відповідно до їх категорії" від 26 квітня 2003 року №625.
Перелік особливих робіт і порядок надання допуску до їх виконання визначаються Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку проведення спеціальної перевірки для надання фізичним особам допуску до виконання особливих робіт на ядерних установках, з ядерними матеріалами, радіоактивними відходами, іншими джерелами" зокрема встановлено заборону на виконання особливих робіт без допуску відповідної категорії.
Загальними вимогами до систем фізичного захисту ядерних установок та ядерних матеріалів, що затверджені Державним комітетом ядерного регулювання України від 28 серпня 2008 року №156 (НП 306.8.146-2008), а також Вимогами до зон обмеження доступу, контролю та управління доступом у зони обмеження доступу, що затверджені наказом Державної інспекції ядерного регулювання України від 05 грудня 2011 року №177 (НП 306.8.176-2008), встановлено, що організація доступу до зон обмеження доступу є повноваженнями експлуатуючої організації. 
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 14 листопада 2001 року перебуває у трудових відносинах із філією ВП "РАЕС". Станом на 28 квітня 2025 року він обіймав посаду інженера-технолога ІІ категорії дільниці з переробки технічних масел, обслуговування акумуляторних батарей та компресорних установок бригада з підготовки та переробки технічних масел обслуговування технологічного обладнання та систем) служби організації та проведення ремонту електротехнічного устаткування електричного цеху.
Ця посада віднесена до "Переліку посад працівників, робота на яких потребує допуску до виконання особливих робіт по філії ВП "РАЕС", а також про цю вимогу зазначено і у посадовій інструкції ОСОБА_1 
07 травня 2019 року позивач отримав допуск до виконання особливих робіт ІІ категорії.
Наведені обставини сторонами не заперечуються і визнаються, а також підтверджуються змістом трудової книжки ОСОБА_1 , відповідними наказами, витягами з відомчих нормативних актів.
28 квітня 2025 року позивачу повідомлено про підозру за ч.3 ст. 2012 КК України у кримінальному провадженні №42022185550000015 від 18 травня 2025 року, що ним також визнається і підтверджується письмовим повідомленням про підозру.
Того ж дня він звернувся із заявою до Служби фізичного захисту філії ВП "РАЕС", в якій повідомив про обставини оголошення йому підозри.
30 квітня 2025 року службовою запискою №479/072 "Про виникнення підстав для анулювання допуску" Службою фізичного захисту роботодавця направлено генеральному директору філії ВП "РАЕС" повідомлення про виникнення підстав для анулювання допуску позивачу і подальшого прийняття рішення.
26 травня 2025 року роботодавцем проведено співбесіду з ОСОБА_1 , за результатами якої складно протокол №072/4-П-СЗФ від того ж дня. Позивачу при цьому було роз`яснено положення ст. 66 Закону України "Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку" і повідомлено йому, що перебування під слідством є підставою для подальшого анулювання допуску до виконання особливих робіт. Про факт анулювання допуску йому буде повідомлено письмово у передбаченому законом порядку.
04 червня 2025 року генеральним директором філії ВП "РАЕС" прийнято наказ №22-432 "Про анулювання допуску до виконання особливих робіт", яким анульовано допуск до виконання особливих робіт інженеру-технологу ІІ категорії ЕЦ ОСОБА_1 , внесено зміни в "Облікову картку фізичної особи, якій надано допуск до виконання особливих робіт" ОСОБА_1 та у встановленому порядку анульовано перепустку для проходу на територію філії ВП "РАЕС", видану на ім`я ОСОБА_1 
05 червня 2025 року філією ВП "РАЕС" направлено лист №22-10496/072 на адресу начальника Відділу у м. Вараш УСБУ в Рівненській області щодо анулювання допуску до виконання особливих робіт ОСОБА_1 
06 червня 2025 року роботодавцем направлено позивачу лист №22-10553/072, яким повідомлено про анулювання допуску до виконання особливих робіт, з долученою копією наказу №22-432 "Про анулювання допуску до виконання особливих робіт".
Вважаючи, що наказом № 22-432 «Про анулювання допуску до виконання особливих робіт» від 04 червня 2025 року, який прийнято роботодавцем під час перебування позивача на лікуванні, фактично відсторонено його від роботи на займаній посаді, чим порушуються його права, в т.ч. і право на працю, 26 червня 2025 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до філії ВП "РАЕС" про визнання протиправним та скасування оспорюваного наказу і відшкодування 100 000 гривень моральної шкоди. 
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості позову в частині оспорювання наказу філії ВП "РАЕС" №22-432 від 04 червня 2025 року "Про анулювання допуску до виконання особливих робіт", оскільки анулювання допуску є тотожним відстороненню працівника від роботи. Так, виконання ОСОБА_1 робочих завдань та повноважень без фізичного доступу до територій підприємства є неможливим і цю обставину визнали в своїх поясненнях сторони.
Оспорюваний наказ прийнято роботодавцем лише 04 червня 2025 року, тобто протягом тридцяти п`яти днів після повідомлення 28 квітня 2025 року про підозру за ч. 3 ст. 2012 КК України позивач користувався допуском до виконання роботи, мав безперешкодний доступ та можливість перебувати на своєму робочому місці і такі його дії не були припинені негайно, в т.ч. з міркувань безпеки підприємства. 
Щодо злочину, у вчиненні якого ОСОБА_1 оголошено підозру, то він не пов`язаний з його трудовою чи службовою діяльністю, доступом до території філії ВП "РАЕС", до державного майна чи службової інформації.
При цьому позивач ознайомлений з наказом про анулювання допуску 04 червня 2025 року під час хвороби і перебування на лікарняному.
При винесенні оспорюваного наказу відповідачем не було дотримано вимоги щодо пропорційності, адже не враховані позитивна характеристика позивача, відсутність у нього будь-яких стягнень, тривалий безперервний стаж роботи на підприємстві, численні заохочення за громадську діяльність, наявність трьох неповнолітніх утриманців. 
Крім того, жодна із посад, перелік яких був досліджений в судовому засіданні, не відповідає рівню освіти та кваліфікації ОСОБА_1 .
Оскільки скасування оспорюваного наказу визнано достатнім і належним способом відновлення трудових прав ОСОБА_1 , тому при вирішенні вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди суд не встановив правових і фактичних підстав для її задоволення, відмовивши у цій частині позову. 
Проте з такими висновками погодитися не можна.
Нормами статей 1, 2, 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" передбачено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України.
В Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану, в т.ч. встановлювати (посилювати) охорону об`єктів критичної інфраструктури та об`єктів, що забезпечують життєдіяльність населення, і вводити особливий режим їх роботи. Порядок встановлення (посилення) охорони таких об`єктів та їх перелік, що із введенням воєнного стану підлягають охороні, а також порядок особливого режиму їх роботи затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" затверджено відповідний Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, яким у зв`язку з російською військовою агресією проти України введено в Україні воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому законами України строк дії воєнного стану в Україні продовжувався і він діє дотепер.
Згідно зі ст.ст. 64-66 Закону України "Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку" допуск осіб до роботи на ядерних установках з ядерними матеріалами і об`єктах, призначених для поводження з радіоактивними відходами, іншими джерелами іонізуючого випромінювання, надає керівник підприємства, установи, організації за наявності позитивних висновків спеціальної перевірки всіх відомостей, що подають про себе особи, які бажають виконувати роботи на ядерних установках з ядерними матеріалами і об`єктах, призначених для поводження з радіоактивними відходами, іншими джерелами іонізуючого випромінювання, відповідно до вимог цього Закону.
Особи, які бажають виконувати роботи з ядерними матеріалами або на ядерних установках і об`єктах, призначених для поводження з радіоактивними відходами, іншими джерелами іонізуючого випромінювання, повинні:
подавати про себе достовірні відомості, які у встановленому порядку визнано необхідними для отримання допуску до роботи, та давати письмову згоду на проведення перевірки цих відомостей;
не брати участі в діяльності об`єднань громадян, яка не підлягає легалізації відповідно до законодавства або заборонена у встановленому порядку.
Особи, які виконують роботи з ядерними матеріалами або на ядерних установках і об`єктах, призначених для поводження з радіоактивними відходами, іншими джерелами іонізуючого випромінювання, зобов`язані:
виконувати у встановленому порядку вимоги обмеження допуску до ядерних матеріалів та ядерних установок і об`єктів, призначених для поводження з радіоактивними відходами;
повідомляти посадових осіб, які надали їм дозвіл на допуск до роботи, про виникнення обставин, за яких цей допуск не надається.
Допуск до роботи не може бути надано або раніше наданий допуск анулюється, якщо особа:
не виконує вимог статті 65 цього Закону;
має судимість, яка визнана у встановленому порядку несумісною з зайняттям відповідної посади;
перебуває під слідством;
була звільнена з попереднього місця роботи за порушення трудової дисципліни;
була офіційно попереджена про недопустимість погроз вчинення кримінального правопорушення;
бере участь у протиправній діяльності органів іноземних держав та іноземних організацій.
У разі, коли особа отримала допуск до роботи, але згодом виникли обставини, за якими цей допуск не надається, існуючий допуск анулюється посадовою особою, яка його надавала. Звільнення осіб, яким допуск анулюється, здійснюється без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).
Рішення про відмову в наданні допуску до роботи або про його анулювання адміністрація підприємства, установи, організації приймає після співбесіди з особою, щодо якої воно приймається, з зазначенням підстав прийняття такого рішення та з письмовим повідомленням цієї особи. Це рішення може бути оскаржено в судовому порядку у встановлений термін.
Відповідно до пунктів 6, 7, 9, 10, 27 Порядку проведення спеціальної перевірки для надання фізичним особам допуску до виконання особливих робіт на ядерних установках, з ядерними матеріалами, радіоактивними відходами, іншими джерелами іонізуючого випромінювання", який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1997 року №1471 (із змінами, внесеними згідно з постановами Кабінету Міністрів України №1006 (1006-2001-п) від 09.08.2001, №1794 (1794-2001-п) від 28.12.2001, №284 (284-2006-п) від 15.03.2006, №1829 (1829-2006-п) від 27.12.2006, №1071 (1071-2011-п) від 20.10.2011, №702 (702-2016-п) від 11.10.2011, №273 (273-2019-п) від 03.04.2019), працівникам підприємства допуск надається згідно з наказом керівника підприємства або його заступників у разі наявності у них допуску до виконання особливих робіт.
Категорії допусків повинні відповідати категоріям особливих робіт.
Виконання особливих робіт без допуску відповідної категорії забороняється.
Фізичні особи, які не мають допуску, можуть перебувати у місцях, де виконуються особливі роботи, тільки у супроводі визначених керівником підприємства посадових осіб, які мають допуск відповідної категорії.
Центральне управління СБУ або підпорядкований йому регіональний орган повідомляє керівника підприємства про виникнення визначених статтею 66 Закону України "Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку" (39-95-ВР) обставин, на підставі яких анулюється допуск фізичній особі, а також про відсутність таких обставин. Порядок надіслання повідомлення визначається згідно із планами взаємодії у разі виникнення злочинних посягань. 
Рішення про анулювання допуску приймає керівник підприємства на підставі службової записки, складеної спеціально призначеною посадовою особою, про що видається наказ та інформується Центральне управління СБУ або підпорядкований йому регіональний орган. У обліковій картці робиться запис "Допуск анульовано", який засвідчується підписом спеціально призначеної посадової особи із зазначенням дати і номера наказу. Матеріали, що стосуються анулювання допуску, зберігаються протягом п`яти років, після чого знищуються в установленому порядку.
Керівник підприємства приймає рішення про анулювання допуску після проведення співбесіди з фізичною особою. Фізичній особі у п`ятиденний строк підприємством надсилається у письмовій формі повідомлення про рішення щодо анулювання допуску.
Звільнення фізичної особи з роботи, допуск до якої анульовано, здійснюється згідно з трудовим законодавством.
Приходячи до переконання про часткове задоволення апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги, що відповідно до вимог законодавства анулювання допуску фізичної особи здійснюється у разі наявності встановлених законом підстав незалежно від тривалості стажу, наявності заохочень, позитивної характеристики чи сімейного стану працівника. Отже, закон визначає чіткі і об`єктивні підстави для анулювання допуску, а не критерії оцінки морально-психологічних чи соціально-побутових якостей працівника.
Тому твердження суду першої інстанції про недодержання роботодавцем принципу пропорційності при анулюванні доступу ОСОБА_1 до виконання особливих робіт є помилковим.
Щодо покликань суду попередньої інстанції про відсутність законодавчого визначення терміну "перебування під слідством", то з ними погодитися не можна.
Так, перебування під слідством — це статус особи, щодо якої розпочато кримінальне провадження (досудове розслідування), їй повідомлено про підозру, але вироку суду ще немає. Тобто особа вважається притягнутою до кримінальною відповідальності саме з моменту оголошення їй підозри. 
Ця термінологія застосовується законодавством саме у наведеному юридичному значенні, зокрема про це свідчать і норми Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду". 
Отже, з моменту повідомлення ОСОБА_1 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 2012 КК України, тобто з 28 квітня 2025 року, позивач вважається таким, що перебуває під слідством. Саме під таке визначення підпадає 
застосована роботодавцем правова підстава для анулювання ОСОБА_1 допуску до роботи, адже не може бути надано або раніше наданий допуск анулюється, якщо особа перебуває під слідством.
За обставинами справи не заслуговують на увагу і висновки суду про недотримання філією ВП "РАЕС" встановленої процедури анулювання допуску до виконання особливих робіт.
Так, саме по собі формальне недодержання порядку повідомлення роботодавця про наявність підстав для анулювання допуску до виконання особливих робіт, а саме замість органу Служби безпеки України про факт оголошення підозри позивачу повідомлено філії ВП "РАЕС" самим ОСОБА_1 , не вказує про незаконність застосованого публічно-правового заходу превентивного характеру. При цьому роботодавцем було додержано вимог законодавства щодо анулювання допуску до виконання особливих робіт.
Відхиляються як необґрунтовані унаслідок того, що сам факт перебування під слідством позивача уже є безумовною підставою для анулювання допуску його до виконання особливих робіт, посилання суду на те, що оспорюваний наказ було видано лише через тридцять п`ять днів після повідомлення про підозру ОСОБА_1 , про те, що інкримінований позивачу злочин не пов`язаний з його трудовою чи службовою діяльністю, доступом до території філії ВП "РАЕС", державного майна або службової інформації, а також про те, що під час проведення співбесіди не були присутніми всі посадові особи, які зазначені у відповідному протоколі від 26 травня 2025 року.
Також саме по собі повідомлення філії ВП "РАЕС" про анулювання допуску до виконання особливих робіт під час хвороби позивача не свідчить про порушення законодавства про працю. Тим більше, з наявних письмових доказів про облік робочого часу вбачається, що цього дня він був присутній на робочому місці.
При цьому не можна погодитися і з висновками суду про те, що жодна із запропонованих роботодавцем ОСОБА_1 посад не відповідала рівню його освіти та кваліфікації, адже факт анулювання допуску до виконання особливих робіт унеможливлює подальше виконання ним трудових обов`язків за займаною посадою. З огляду на ці обставини йому було запропоновано роботу відповідно до освіти та кваліфікації, проте в межах посад, які не потребують відповідного допуску. Так, 09 червня 2025 року ОСОБА_1 запропоновано перевестися на посаду електромонтера з ремонту і монтажу кабельних ліній 5 розряду, цеху теплових та підземних комунікацій, від чого він відмовився. 13 червня 2025 року, 22 липня 2025 року, 21 жовтня 2025 року йому за домашньою адресою направлялися філією ВП "РАЕС" відповідні листи №№ 22-11079/051, 22-13422/051, 22-19131/051 з пропозицією роботи. 
Отже, оспорюваний наказ прийнято роботодавцем на законних підставах і з урахуванням обставин спірних правовідносин, а тому підстав для його скасування не встановлено. Тобто у задоволенні вимоги про визнання незаконним і скасування наказу № 22-432 «Про анулювання допуску до виконання особливих робіт» від 04 червня 2025 року слід відмовити.
Оскільки вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від вимоги про оспорювання наказу філії ВП "РАЕС", тому позов у цій частині також не може бути задоволеним.
Як убачається, суд першої інстанції при вирішенні спірних правовідносин увагу на викладені обставини не звернув, що призвело до ухвалення рішення, яке не може залишатися чинним.
Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio – дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. 
Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.
При цьому не можна погодитися із вимогою заявника про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 гривень (5 000 гривень за участь адвоката у суді першої інстанції + 5 000 гривень за участь в апеляційному суді) із філії ВП "РАЕС" на користь ОСОБА_1 . 
Так, згідно із ч. 3 ст. 133, ч.ч. 1, 2 ст. 137, ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки процесуальним законом передбачено, що у разі відмови у позові судові витрати повністю покладаються на позивача, тому вимога філії ВП "РАЕС" про стягнення із відповідача на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу до задоволення підлягати не може. 
Підставою для прийняття постанови про залишення позову ОСОБА_1 без задоволення відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Філії "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електростанція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" задовольнити частково.
Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 13 листопада 2025 року скасувати.
ОСОБА_1 відмовити у задоволенні позову до Філії "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електростанція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про визнання протиправним та скасування наказу, відшкодування моральної шкоди.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич
Судді: С.В.Боймиструк

С.С.Шимків