РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

11 лютого 2026 р. Справа № 120/13959/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши у місті Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАЙЕН ТРАНС" до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) нагляду у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови,

УСТАНОВИВ:

06.10.2025 через підсистему "Електронний суд" до суду надійшла позовна заява за підписом представника Карпенка М.Б., подана від імені та в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАЙЕН ТРАНС" до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного контролю (нагляду) у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови від 15.07.2025 № ОПШ000511.
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що на підставі направлення про рейдову перевірку (перевірку на дорозі) від 06.06.2025 № ОНР002604 посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області 12.06.2025 проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.
За результатами здійснення рейдової перевірки старшим державним інспектором Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Майстришин О.К. було складено акт рейдової перевірки № ЕАР003259 від 12.06.2025, відповідно якого встановлено, що 12.06.2025 о 12.21 год в м. Волочиськ Хмельницького району Хмельницької області ТОВ "ЛАЙЕН ТРАНС" було здійснено перевезення вантажів водієм ОСОБА_1 за відсутності оформленої індивідуальної контрольної книжки водія.
20.06.2025 та 07.07.2025 позивачем отримано запрошення Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області про розгляд справи про порушення абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", на які надано відповіді з поясненнями та їх додатковими підтвердженнями щодо відсутності факту порушення вимог законодавства.
В подальшому на підставі вищезазначеного акту відповідачем винесено постанову від 15.07.2025 № ОПШ000511, якою на позивача накладено адміністративно-господарський штраф у розмірі 17 000,00 грн.
Позивач із вказаною постановою не погоджується, вважає її протиправною, а тому звертається до суду з позовом про її скасування.
Ухвалою суду від 10.10.2025 відкрито провадження у справі за позовом ТОВ "ЛАЙЕН ТРАНС". Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
23.10.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов заперечує та просить відмовити у його задоволенні. 
Відповідач зазначає, що під час перевірки транспортного засобу позивача було виявлено порушення вимог статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме відсутність у водія оформленої індивідуальної контрольної книжки водія, що стало підставою для складання акту та винесення оскаржуваної постанови.
Водночас відповідач наголошує, що посилання позивача на те, що в акті перевірки прямо не зазначено про відсутність у водія копії графіка змінності водіїв, не спростовує факту порушення вимог законодавства, а можливі неточності чи незазначення окремих формулювань не впливають на правильність встановленого по суті порушення та не є підставою для скасування оскаржуваної постанови.
29.10.2025 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача зазначає, що у водія на момент рейдової перевірки була наявна належним чином оформлена копія графіка змінності водіїв, яка відповідно до пункту 6.3 Положення № 340 є альтернативою індивідуальної контрольної книжки водія, однак інспектором під час перевірки не було витребувано зазначений документ, а водій через необізнаність щодо того, що копія графіка змінності є належним документом, який підтверджує облік режиму праці та відпочинку, не надав його посадовим особам, при цьому в акті перевірки відсутні будь-які відомості про відсутність такого графіка.
04.11.2025 до суду надійшли заперечення, в яких відповідач зазначає, що під час рейдової перевірки водій не пред`явив обов`язкові документи та не повідомив про наявність копії графіка змінності водіїв, у зв`язку з чим порушення вимог Закону України "Про автомобільний транспорт" вважається доведеним.
Вивчивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши наведені сторонами доводи на підтримку своїх вимог та заперечень, суд встановив таке.
12.06.2025 посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом на підставі направлення про рейдову перевірку (перевірку на дорозі) від 06.06.2025 № ОНР002604/
За результатами здійснення рейдової перевірки старшим державним інспектором Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Майстришин О.К. було складено акт рейдової перевірки № ЕАР003259 від 12.06.2025, відповідно якого встановлено, що 12.06.2025 о 12.21 год в м. Волочиськ Хмельницького району Хмельницької області ТОВ "ЛАЙЕН ТРАНС" було здійснено перевезення вантажів водієм ОСОБА_1 за відсутності оформленої індивідуальної контрольної книжки водія.
Акт рейдової перевірки складався на місці у присутності водія ОСОБА_1 . Після оформлення акт було надано водію для ознайомлення та підписання, а також для надання письмових пояснень чи зауважень до нього.
Водій з актом ознайомився, що підтверджується його особистим підписом. Пояснення водія про причини порушень відсутні.
20.06.2025 та 07.07.2025 позивачем отримано запрошення Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області про розгляд справи про порушення абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", на які надано відповіді з поясненнями та їх додатковими підтвердженнями щодо відсутності факту порушення вимог законодавства.
В подальшому на підставі вищезазначеного акту відповідачем винесено постанову від 15.07.2025 № ОПШ000511 про застосування до ТОВ "ЛАЙЕН ТРАНС" адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17 000 гривень за порушення вимог абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".
Не погоджуючись із винесеною постановою, позивач скаргу від 22.07.2025 № 2184-57/С до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якій виклав доводи щодо відсутності складу правопорушення та порушення відповідачем процедури розгляду справи, а також надав відповідні підтвердні документи. За результатами розгляду скарги Державною службою України з безпеки на транспорті прийнято рішення від 06.08.2025 № 6854/3.3/15-25, отримане позивачем 11.08.2025, яким у задоволенні скарги відмовлено, а постанову від 15.07.2025 № ОПШ000511 залишено без змін.
Вважаючи зазначену постанову протиправною, товариство звернулося до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 3 Закону України "Про автомобільний транспорт" (далі – Закон № 2344-ІІІ) цей закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами-суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.
Постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11.02.2015 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) (далі – Положення № 103).
Відповідно до п. 1 Положення № 103 Державна служба України з безпеки на транспорті є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).
Згідно з пп. 1 п. 4 Положення № 103 основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема, реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування міському електричному, залізничному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті.
За приписами пункту 8 Положення № 103 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу.
Підпунктами 2, 54, 58, 62 пункту 5 Положення № 103 визначено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті; проводить перевірки за додержанням суб`єктами господарювання, фізичними особами та юридичними особами вимог законодавства про транспорт; здійснює контроль наявності, видачу дозвільних документів на здійснення перевезень та контроль відповідності виду перевезення, що фактично здійснюється; здійснює інші повноваження, визначені законом.
Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 (далі – Порядок № 1567).
Відповідно до п.п. 2-4 Порядку № 1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.
Органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансбезпека, її територіальні органи.
Державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю, у тому числі шляхом проведення рейдових перевірок.
Відповідно до п. 14 Порядку № 1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.
Пунктом 15 Порядку № 1567 встановлено вичерпний перелік підстав під час проведення рейдової перевірки, серед яких зазначено наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання водієм режиму праці та відпочинку; виконання водієм інших вимог Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.
Процедура оформлення результатів перевірки та застосування адміністративно-господарських штрафів регламентовані пунктами 20-30 цього Порядку.
Так, виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму. У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.
Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).
У разі відмови уповноваженої особи суб`єкта господарювання або водія від підписання акта перевірки суб`єкта господарювання або акта перевірки транспортного засобу посадові особи, що провели перевірку, роблять про це запис (пункти 20-22 Порядку № 1567).
Відповідно до пункту 25 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.
Пунктами 26, 27 Порядку № 1567 передбачено, що справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням. У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.
За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно із додатком 5.
Предметом спору у цій справі є постанова від 15.07.2025 № ОПШ000511 про застосування до ТОВ "ЛАЙЕН ТРАНС" адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17 000 гривень за порушення вимог абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".
Абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 згаданого Закону в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Статтею 34 Закону № 2344-III визначені вимоги до автомобільного перевізника, з-поміж яких автомобільний перевізник повинен:
- виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів;
- утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону;
- забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут;
- забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв;
- організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод;
- забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства;
- забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту;
- забезпечувати безпеку дорожнього руху;
- забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.
Відповідно до ст. 48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника – документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія – посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Аналіз положень статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" дає підстави для висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення регулярних пасажирських перевезень не встановлено їх вичерпний перелік, проте зазначено про необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством.
Отже, перелік документів, наведений у ч. 2 ст. 48 Закону №2344-ІІІ, не є вичерпним.
Водночас до обов`язків водія, за вимогами ч. 2 ст. 49 Закону № 2344-ІІІ, належить, зокрема, обов`язок мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством.
Як слідує також зі змісту абзацу 7 пункту 4 "Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної служби з безпеки на транспорті та її територіальних органів", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2013 за № 422, чинним на момент проведення рейдової перевірки транспортного засобу позивача, водій транспортного засобу зобов`язаний надавати на час перевірки посадовій особі документи, на підставі яких здійснюється перевезення, виконувати вимоги посадової особи, передбачені законодавством, та розпочинати рух лише з дозволу посадової особи.
Статтею 18 Закону №2344-III визначено особливості організації праці та контролю за роботою водіїв транспортних засобів.
Так, з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані:
організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України;
здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху;
забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці;
здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.
Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.
Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.
Отже, в розумінні зазначеної норми контроль за роботою водіїв повинен здійснюватися роботодавцем незалежно від протяжності маршрутів та інших обставин.
Особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів та порядок його обліку встановлюється Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, який затверджений Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340 (далі – Положення № 340, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно з п. 1.3, п. 7.1. Положення № 340 вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами. Перевірка додержання режиму праці та відпочинку водія здійснюється Державною службою України з безпеки на транспорті з дотриманням вимог Порядку № 1567.
При цьому, відповідно до п. 1.4 Положення № 340, це Положення не поширюється на перевезення пасажирів чи/та вантажів, які здійснюються: фізичними особами за власний рахунок для власних потреб без використання праці найманих водіїв; під час стихійного лиха, аварій та інших надзвичайних ситуацій; транспортними засобами Міністерства внутрішніх справ України (у тому числі Національної гвардії України), Міністерства оборони України, Офісу Генерального прокурора, Служби безпеки України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Національної поліції України та Державної прикордонної служби України або транспортними засобами, орендованими ними без водія, коли такі перевезення здійснюються з метою виконання завдань, покладених на ці державні органи, та під їх контролем; сільськогосподарськими підприємствами або підпиємствами лісового господарства, якщо ці перевезення виконуються тракторами або іншою технікою, призначеною для місцевих сільськогосподарських робіт чи робіт у галузі лісового господарства, та слугують виключно для цілей експлуатації цих підприємств; закладами охорони здоров`я незалежно від форми власності.
Такимчином, дія Положення № 340 розповсюджується у тому числі на перевезення вантажів колісними транспортними засобами, які здійснюються позивачем як автоперевізником.
Відповідно до п. 6.1 Положення № 340 автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.
Пунктом 6.2 Положення № 340 передбачено, що облік робочого часу водіїв здійснюється на основі табеля обліку використання робочого часу. Перевізник, який використовує водіїв за наймом, щомісяця складає графік змінності водіїв, веде відомість обліку робочого часу та відпочинку водія (додаток 2), у якій щодо кожної робочої зміни зазначаються планові та фактичні дані щодо маршруту, початок та кінець робочої зміни.
Приписами пункту 6.3 Положення № 340 встановлено, що водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв.
Графік змінності водіїв, відомість обліку робочого часу та відпочинку водіїв зберігаються у Перевізника (п. 6.4 Положення № 340).
У відповідності до п. "а" ч. 1 ст. 10 Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті (ратифікованої Україною у 2008 році) компетентні власті чи органи в кожній країні передбачають ведення індивідуальної контрольної книжки та визначають умови її видачі, її зміст і спосіб її заповнення водіями.
Згідно з ч. 3 ст. 10 зазначеної Конвенції традиційні засоби контролю, зазначені в пунктах 1 та 2 цієї статті, якщо це потрібно для деяких категорій транспорту, заміняються або доповнюються, наскільки це можливо, сучасними засобами, такими, наприклад, як тахографи згідно з правилами установленими компетентними властями чи органами в кожній країні.
При цьому суд звертає увагу на те, що приписи п. "а" ч. 1 ст. 10 Конвенції є універсальними для будь-якого транспортного засобу, на якому використовується наймана праця водія.
Отже, аналіз процитованих норм законодавства дає підстави для висновку, що водії, які здійснюють перевезення на маршруті протяжністю понад 50 км зобов`язані мати при собі діючий та повірений тахограф. Водночас, у разі, якщо транспортний засіб не обладнаний тахографом, водій веде індивідуальну контрольну книжку водія, яка відображає відомості про тривалість змінного періоду керування і є альтернативним способом контролю водіїв, або повинен мати копію графіка змінності водіїв.
Тобто облік робочого часу водіїв допускається з використанням як тахографа, так і індивідуальної контрольної книжки водія або графіку змінності водіїв.
Водночас у розумінні вимог статті 18 Закону № 2344-ІІІ контроль за роботою водіїв повинен здійснюватися роботодавцем (перевізником) незалежно від протяжності маршрутів та інших обставин. Відсутність контролю робочого часу щодо певної категорії водіїв нормами чинного законодавства не передбачена.
Крім того, на водіїв перевізників покладається обов`язок мати з собою і пред`являти для перевірки уповноваженим посадовим особам документи, передбачені законодавством, зокрема індивідуальну контрольну книжку водія або копію графіка змінності водіїв у тому разі, якщо не використовується діючий та повірений тахограф.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.03.2020 у справі № 823/1199/17, від 19.08.2019 у справі № 823/5035/15, від 06.06.2024 у справі № 440/5921/23, від 15.08.2024 у справі № 440/6438/23 та в силу вимог частини п`ятою статті 242 КАС України враховується судом при вирішенні даного спору.
Позивачем не заперечується факт відсутності у водія ОСОБА_1 індивідуальної контрольної книжки водія на момент проведення рейдової перевірки, оформленої актом № ЕАР003259 від 12.06.2025.
Водночас суд відхиляє доводи позивача про наявність у водія копії графіку змінності водіїв.
Відповідно до пункту 6.3 Положення № 340 водій, який керує транспортним засобом, не обладнаним тахографом, зобов`язаний вести індивідуальну контрольну книжку водія або мати при собі копію графіка змінності водіїв. При цьому обов`язок мати та пред`являти зазначені документи під час перевірки покладається безпосередньо на водія.
Утім, в матеріалах справи відсутні будь-які належні й допустимі докази на підтвердження того, що водій мав при собі копію графіка змінності водіїв та повідомляв про її наявність посадових осіб органу державного контролю.
При цьому суд зауважує, що водій ОСОБА_1 підписав акт рейдової перевірки без зауважень, підтвердив відсутність індивідуальної контрольної книжки та не інформаував інспектора про наявність алтернативного документа замість книжки, а саме копії графіку змінності водіїв.
Посилання позивача на те, що інспектором не витребовував зазначеного графіка суд оцінює критично, оскільки чинне законодавство саме на водія покладає обов`язок мати при собі документи, які підтверджують дотримання режиму праці та відпочинку, та пред`являти їх за необхідності. Відтак, у разі наявності у водія копії графіка змінності за відсутності індивідуальної контрольної книжки, він повинен був самостійно повідомити про це посадову особу, яка проводила перевірку, та пред`явити графік як альтернативу індивідуальній контрольній книжці.
Доводи позивача про те, що водій через необізнаність не надав відповідний документ не можуть братися до уваги судом як підстава для звільнення перевізника від відповідальності, оскільки обов`язок забезпечення належної організації праці водіїв, у тому числі їх обізнаності щодо передбачених законодавством прав та обов`язків, зокрема необхідності мати при собі визначені законодавством документи, покладається на перевізника.
Також суд зауважує, що сам по собі факт відсутності в акті перевірки окремої вказівки на копію графіка змінності не може свідчити про її наявність у водія. Акт містить фіксацію встановленого порушення та був складений у присутності водія, який ознайомився з ним та підписав без зауважень, не повідомивши про наявність альтернативного документа, передбаченого пунктом 6.3 Положення № 340.
Суд враховує, що саме на момент проведення перевірки має бути підтверджено наявність відповідних документів, а їх подальше подання перевізником або посилання на їх можливе існування не може визнаватися таким, що спростовує факт порушення, встановленого посадовими особами органу державного контролю.
Підсумовуючи вищевикладене, суд доходить висновку суду, що оскаржувана постанова про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу прийнята відповідачем обґрунтовано, на підставі, у межах повноважень, у спосіб, що передбачені законодавством України.
У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Відповідно до положень ст.ст. 9, 90 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Перевіривши ключові доводи сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що у задоволенні адміністративного позову ТОВ "ЛАЙЕН ТРАНС" належить відмовити.
Враховуючи положення статті 139 КАС України, відсутні підстави для відшкодування позивачу понесених у цій справі судових витрат.
Керуючись ст.ст. 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.
Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Інформація про учасників справи:
1) позивач: товариство з обмеженою відповідальністю "ЛАЙЕН ТРАНС"(код ЄДРПОУ 42327780, місцезнаходження: вул. Академіка Янгеля, буд. 4, м. Вінниця, 21007)
2) представник позивача: адвокат Карпенко Максим Борисович (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса для листування: вул. Академіка Янгеля, 4, м. Вінниця, 21007);
3) відповідач: Державна служба України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) нагляду у Вінницькій області (код ЄДРПОУ 39816845, місцезнаходження: вул. Василя Порика, 29, 3 поверх, м. Вінниця, 21021).
Повне рішення суду складено 11.02.2026.

Суддя Сало Павло Ігорович