ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
01010, м. Київ, вул. Князів Острозьких, 8, корп. 30. тел/факс 254-21-99, e-mail: inbox@6apladm.ki.court.gov.ua

Головуючий у першій інстанції: Діска А.Б. Суддя-доповідач: Епель О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року Справа № 320/7186/25

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді: Епель О.В., 
суддів: Беспалова О.О., Карпушової О.В.,
за участі секретаря Бродацької І.А.,
розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління ДПС у місті Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2025 року у справі 

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СІЕЙЧЕС УКРАЇНА»

до Головного управління ДПС у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових 
повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

1. Товариство з обмеженою відповідальністю «СІЕЙЧЕС УКРАЇНА» (далі - Позивач) звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у місті Києві в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 08.11.2024 №01296480702, №01296560702 та від 27.01.2025 №00053600702, №00053580702.
В обґрунтування своїх вимог Позивач зазначав, що його заборгованість не підлягає дисконтуванню, оскільки зобов?язання з повернення частини передплати є поточними (короткостроковими), оскільки первісний строк погашення заборгованості не перевищував 12 місяців, а будь-які угоди про пролонгацію строку її повернення відсутні. Стверджував, що неможливість виконання зобов`язання зумовлена законодавчими валютними обмеженнями.
Також Позивач зазначав, що заборгованість стала грошовою лише після підписання актів взаєморозрахунків, позику не отримував, а товарна заборгованість, що виникла за зобов`язаннями з поставки товару за контрактами, не підлягає дисконтуванню.
Крім того, Позивач акцентував увагу на тому, що Відповідач здійснив обрахунок дисконту із застосуванням формули, не передбаченої жодним нормативно-правовим актом та взяв за основу помилкові показники.
Також Позивач вважав протиправними висновки контролюючого органу щодо заниження податкових зобов`язань з ПДВ за лютий 2019 року, стверджуючи про відсутність правових підстав, передбачених Податковим кодексом України для нарахування компенсуючих податкових зобов`язань за товар, до якого тимчасово відсутній доступ.
Окремо Позивач посилався на допущені податковим органом процедурні порушення при оформленні результатів перевірки, розрахунку штрафних санкцій та недоліки спірних податкових повідомлень-рішень.
2. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2025 року адміністративний позов було задоволено повністю.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що зобов`язання Позивача перед контрагентом з повернення частини передплати, за якою не було поставлено товар, є поточними і законодавством не передбачено обов`язку платника податку здійснювати її дисконтування.
Також суд констатував, що товари, які були призначені для використання у господарській діяльності платника податку, були втрачені в силу незалежних від платника обставин, що не може бути підставою для визначення операції зі списання товару як не господарської.
3. Не погоджуючись з таким рішенням суду, Відповідач подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити постанову, якою у задоволенні позовних вимог -відмовити повністю, посилаючись на наявність у Позивача заборгованості за завнішньоекономічними контрактами та наявність правових підстав для її дисконтування. Зазначає, що сума дисконту мала бути включена до доходу Позивача в момент отримання позики і до витрат в процесі амортизації такого дисконту протягом строку амортизації позики.
Також Апелянт зазначає, що в порушення приписів Податково кодексу України, Позивачем не були задекларовані податкові зобов?язання з податку на додану вартість щодо товару, над яким втрачено контроль, оскільки такий не використовується у господарській діяльності.
З цих та інших підстав Апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин та порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.
4. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.11.2025 та від 04.02.2026 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.
5. Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому він просить таку скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, стверджуючи про безпідставність доводів Апелянта, зазначаючи доводи, аналогічні тим, що були викладені у позовній заяві.
6. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2026 у Головного управління ДПС у місті Києві було витребувано детальний розрахунок податкових зобов`язань та штрафних санкцій до податкових повідомлень-рішень від 08.11.2024 №01296480702, №01296560702 та від 27.01.2025 №00053600702, №00053580702 у розрізі виявлених порушень (епізодів щодо дисконтування заборгованості та використання товару у негосподарській діяльності), а також додаткові письмові пояснення щодо набуття заборгованістю Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЕЙЧЕС УКРАЇНА" перед контрагентом CHS EUROPE SARL статусу «довгострокової».
7. На виконання зазначеної вище ухвали суду контролюючим органом було подано додаткові письмові пояснення у яких він наполягає на довгостроковому характері заборгованості та наводить відповідні розрахунки до спірних податкових повідомлень - рішень. Також Апелянт акцентує увагу на тому, що Позивачем втрачено контроль над своїми активами, однак не задекларовано податкові зобов`язання з податку на додану вартість щодо такого товару, який не використовується ним у господарській діяльності.
8. 05.03.2026 Позивачем також подано додаткові пояснення у яких він наполягає на некоректності та необґрунтованості розрахунку дисконту а також стверджує про відсутність правових підстав для нарахування компенсуючих податкових зобов`язань внаслідок втрати доступу до переданих на зберігання на елеватори запасів.
Також Позивач посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 16.12.2025 у справі № 640/14850/20.
9. 09.03.2026 від представника Позивача надійшло клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.03.2026, занесеною до протоколу судового засідання, клопотання представника Позивача було задоволено. Було вирішено здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.
10. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
11. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.
12. Обставини справи, установлені судом першої інстанції.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ГУ ДПС у м. Києві було проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «СІЕЙЧЕС УКРАЇНА» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2017 по 30.06.2024, валютного - за період з 01.10.2017 по 30.06.2024, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2014 по 30.09.2023 та іншого законодавства за відповідний період.
За наслідками перевірки податковим органом було складено Акт № 106987/Ж5/26-15-07-02-04-03/35704808 від 25.09.2024.
Як вбачається з акту перевірки, під час проведення перевірки встановлено, що на рахунку 685 бухгалтерського обліку, станом на 30.06.2024 обліковується заборгованість за договорами поставки, укладеними з CHS EUROPE SARL в розмірі 1070800954,69 грн., а саме:
- станом на 30.09.2017 по заключному контракту № corn_РС267802 від 27.08.2015 обліковувалась кредиторська заборгованість (попередня оплата) 595 993 837,42 грн. (у 2018 році - повернуто на рахунок контрагента 185 793 161,01 грн., прощення заборгованості 67 247 547,34 грн.(списано на рахунок 44 без включення в дохід), прощення боргу в сумі 39 827 179,5 включено в дохід (рах 717)), нараховано курсові різниці в сумі 157 533 551,64 грн., заборгованість становить 460 659 501,21 грн.;
- по контракту № barley_490949 від 01.06.2018 надійшла оплата в сумі 243 844 301,53 грн., (відвантажили товар на суму 85 965 083,03), нараховано курсові різниці в сумі 68 689 726,3 грн., заборгованість становить 226 568 944,8 грн.;
- по контракту № corn_356193 від 01.09.2017 надійшла оплата в сумі 321 096 765 грн. (відвантажили товар на суму 305 145 809,97 грн.), нараховано курсові різниці в сумі 8 450 272,24 грн., заборгованість становить 24 401 227,27 грн.;
- по контракту № W2_881713 від 01.07.19 надійшла оплата в сумі 128 538 773,33 грн. (відвантажено товар на суму 121 795 720,43 грн.), нараховано курсові різниці в сумі 4 721 514,61 грн., заборгованість становить 11 461 567,51 грн.;
- по контракту №W4_881714 від 01.07.19 надійшла оплата в сумі 193440178,51 грн., (відвантажено товар на суму 170 543 207,1 грн.), нараховано курсові різниці в сумі 16 963 754,233 грн., заборгованість становить 39 860 725,64 грн.;
- по контракту № W5-6 490948 від 01.06.18 надійшла оплата в сумі 790 184 340,35 грн. (відвантажили товар на суму 484 498 228,9 грн., прощення боргу в сумі 91 939 515,85 грн. включено в дохід (рах 717), нараховано курсові різниці в сумі 94 102 392,75 грн., заборгованість становить 307 848 988,26 грн.
Загальна сума кредиторської заборгованості за вказаними договорами, станом на 30.06.2024 становить 1070800954,69 грн.
Податковим органом було зроблено висновок, що на дату виникнення кредиторської заборгованості боржник має визначити теперішню (справедливу) вартість свого зобов`язання. Сума дисконту (різниця між майбутньою та теперішньою вартістю зобов`язання) включається до доходу в момент отримання позики і до витрат - в процесі амортизації такого дисконту протягом строку користування позикою.
Відповідач стверджує, що позивач занизив доходи за 1 квартал 2024 року на суму 219677117,14 грн, оскільки повинен був дисконтувати заборгованість перед компанією CHS EUROPE SARL. 
Також судом першої інстанції встановлено, що згідно з умовами зазначених контрактів, Позивач зобов`язувався поставити CHS EUROPE SARL товар (сільськогосподарську продукцію), а компанія CHS EUROP SARL зобов`язувалася прийняти товар та оплатити його вартість. Положеннями зазначених контрактів (аналогічних за змістом) було передбачено, що у разі відповідної домовленості між сторонами, допускається повна або часткова передплата.
На виконання вказаних контрактів, компанією CHS EUROPE SARL було частково перераховано на рахунок Позивача попередню оплату за контрактами, що підтверджується відповідними банківськими виписками. У свою чергу, позивачем на виконання зобов`язань було відвантажено частину сільськогосподарської продукції.
За результатами часткового виконання контрактів сума перерахованої компанією CHS EUROPE SARL попередньої оплати за кожним із контрактів перевищує суму поставленого Позивачем товару, що не заперечується Відповідачем.
Сторонами було досягнуто домовленостей про списання частини переплати, проти якої не було поставлено товар, зокрема: за контрактом від 27.08.2015 № PC267802, на підставі укладеної додаткової угоди від 01.12.2017 № 5, за контрактом від 01.06.2018 № 490948 на підставі укладеної додаткової угоди від 31.12.2018 №1 було списано частину переплати.
11.01.2022 та 22.01.2022 між Позивачем та компанією CHS EUROPE SARL було укладено додаткові угоди, згідно яких до п. 8.2. ст. 8 усіх контрактів додано підпункт 8.2.4. наступного змісту: "Сторони погодили, що надмірно сплачена передоплата (передоплати) повертається Покупцеві Продавцем впродовж 30 (тридцяти) календарних днів з дати підписання Сторонами Акту звірки взаєморозрахунків".
Акти звірки взаєморозрахунків між Позивачем та компанією CHS EUROPE SARL було оформлено 31.12.2022. Як вбачається зі змісту Актів звірки взаєморозрахунків від 31.12.2022, розмір надмірно сплаченої передплати за контрактами зафіксовано у загальній сумі 26409758,5 дол. США (що, з урахуванням курсових різниць, станом на 30.06.2024, у гривневому еквіваленті складає 1070800954,69 грн).
Крім того в Акті перевірки податковий орган зазначає про порушення Позивачем п. 185.1 ст. 185, абз. «г» п. 198.5, 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 ПК України, а саме підприємством не задекларовані податкові зобов`язання з податку на додану вартість щодо товару, який не використовується в господарській діяльності Товариства на загальну суму - 43400000,00 грн, в тому числі ПДВ - 8680000,00 грн, в тому числі по періодам: за лютий 2019 року в сумі 8680000,00 грн.
Як наслідок, податковий орган дійшов висновку про завищення Позивачем суми бюджетного відшкодування з ПДВ на 8680000,00 грн (податкове повідомлення-рішення від 08.11.2024 року № 01296480702), а також відсутності складення та реєстрації протягом граничного строку, передбаченого ст. 201 ПК України, податкових накладних на відповідну суму (податкове повідомлення-рішення від 08.11.2024 № 01296560702).
Як вбачається з матеріалів справи, 30.08.2018 Позивачем як продавцем було укладено договір поставки № I-01-2018 з ТОВ "ПІВДЕННА ЗЕРНОВА КОРПОРАЦІЯ", відповідно до умов якого Позивач зобов`язувався поставити покупцю Товар - соняшник українського походження врожаю 2018 року на умовах EXW Франко-елеватор згідно Інкотермс 2010, а покупець зобов`язувався прийняти та оплати товар. Відповідно до положень договору, Товар мав бути поставлений позивачем на умовах EXW TOB "Аліягський Елеватор" та EXW ТОВ "Білгород-Дністровський Елеватор".
З метою виконання умов договору поставки від 30.08.2018 № I-01-2018, між ТОВ "ІСТ ОІЛС УКРАЇНА" та позивачем було укладено договори поставки від 19.09.2018 № 845751, від 12.09.2018 № 844303 та від 21.09.2018 № 844300.
Факт придбання позивачем товару не оспорюється сторонами.
За умовами вказаних договорів, ТОВ "ІСТ ОІЛС УКРАЇНА" зобов`язувалось поставити позивачу товар на умовах EXW ТОВ "Аліягський Елеватор" (надалі - "Аліягський елеватор") та EXW ТОВ "Білгород-Дністровський Елеватор" (надалі - "Білгород-Дністровський елеватор").
Позивачем було укладено договори складського зберігання від 06.09.2018 № 41 з Аліягським Елеватором та від 16.08.2018 № 17/Т/18 з Білгород-Дністровським Елеватором. Вказаний товар було переоформлено на Аліягському елеваторі та Білгород-Дністровському елеваторі.
Складськими квитанціями від 13.09.2018 № 609 (серія АЧ № 397333) та від 19.09.2018 № 629 (серія АЧ № 397355) підтверджується, що ТОВ "ІСТ ОІЛС УКРАЇНА" переоформило на Аліягському елеваторі на ім`я позивача насіння соняшнику обсягом 280 тон та 3000 тон відповідно.
Окрім того, 24.01.2019 на підставі Договору складського зберігання від 06.09.2018 № 41 Аліягським елеватором було оформлено на ім`я Позивача складську квитанцію від 24.01.2019 № 4 (серія АЧ № 397738), яка підтверджує зберігання Аліягським елеватором 2780 т насіння соняшнику.
Відповідно до примітки до складської квитанції від 24.01.2019 року № 4 (серія АЧ №397738): "Виписана на остаток согл. скл. квит. № 629 серия АЧ № 397355 от 19.09.2018 г.".
На Білгород-Дністровському елеваторі товар (1220 тон насіння соняшнику) було переоформлено від ТОВ "ІСТ ОІЛС УКРАЇНА" на ім`я Позивача на підставі складської квитанції від 13.09.2018 № 786 (серія АЧ № 281258).
Окрім того, між ТОВ "ІСТ ОІЛС УКРАЇНА", ТОВ "БІЛГОРОД-ДНІСТРОВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР" та Позивачем було оформлено тристоронній акт приймання-передачі від 13.09.2018 № БДЕ00000187, яким підтверджується, що одночасно з підписанням акта перейшло право власності на товар від ТОВ "ІСТ ОІЛС УКРАЇНА" до Позивача.
24.01.2019 Позивач звернувся з листом (вхід. № 9 від 24.01.2019) до Аліягського елеватора про здійснення відвантаження (відпуску) насіння соняшнику на автотранспорт, що буде поданий позивачем. На письмовому зверненні міститься відмітка Аліягського елеватора про його прийняття.
24.01.2019 Позивач звернувся з листом (вхід. № 39 від 24.01.2019) до Білгород-Дністровського елеватора про здійснення відвантаження (відпуску) насіння соняшнику на автотранспорт, що буде поданий позивачем. На письмовому зверненні міститься відмітка Білгород-Дністровського елеватора про його прийняття.
Проте, Аліягський та Білгород-Дністровський елеватори насіння соняшнику позивачу не повернули. Будь-яких відповідей на листи про відпуск насіння соняшнику позивачу не надходило, на телефонні дзвінки посадові особи елеваторів не відповідають, до складських приміщень охорона елеваторів представників позивача не впускає, елеватори за юридичною адресою не знаходяться.
В наступному Позивачем було списано товар на суму 43400000 грн та він обліковується на рахунку 28 «Товари», що не заперечується Відповідачем.
Також судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що Позивач звертався до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення щодо викрадення переданого на зберігання зерна. Вказані обставини наразі розслідуються Головним слідчим управлінням Національної поліції України в межах кримінального провадження від 02.02.2018 № 32018100110000013 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 258-5, ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 190 КК України.
Постановою старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України від 09.09.2019 Позивача було визнано потерпілим в межах кримінального провадження від 02.02.2018 року № 32018100110000013 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 258-5, ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 190 КК України. Досудове розслідування триває.
Крім того рішеннями Господарського суду м. Києва від 18.04.2019 у справі № 910/1479/19 та від 24.04.2019 у справі № 910/1483/19 позовні вимоги позивача задоволено, зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Білгород-Дністровський Елеватор" повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Сіейчес Україна" зерно соняшнику у кількості 1220 (одна тисяча двісті двадцять) тон, оціночною вартістю 13237000 грн. 00 коп., що знаходиться за адресою: 67700, Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, вул. Маршала Бірюзова, буд. 16.
Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Аліягський Елеватор" повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Сіейчес Україна" зерно соняшнику у кількості 2780 (дві тисячі сімсот вісімдесят) тон оціночною вартістю 30163000 грн. 00 коп., що знаходиться за адресою: 68414, Одеська область, Арцизький район, сільрада Холмська, Нежитлова будівля, 36.
Постановами приватного виконавця виконавчого органу м. Києва Ахметовою Л. Е. від 11.03.2020 та 13.03.2020 накази Господарського суду м. Києва № 910/1479/19 та № 910/1483/19 повернуто без виконання у зв`язку з неможливістю встановити місцезнаходження боржника - юридичної особи.
Позивачем було подано заперечення на акт перевірки, які рішенням ГУ ДПС у м. Києві від 05.11.2024 № 42289/Ж12/26-15-07-02-04-09 залишено без задоволення, а висновки акта перевірки - без змін.
На підставі Акта № 106987/Ж5/26-15-07-02-04-03/35704808 від 25.09.2024 винесено податкові повідомлення-рішення від 08.11.2024 № 01296590702, № 01296530702, № 01296510702, № 01296480702 та № 01296560702.
22.11.2024 Позивач подав до ДПС України скаргу на вказані податкові повідомлення-рішення. Рішенням ДПС України від 22.01.2025 № 2092/6/99-00-06-01-01-06 скаргу позивача задоволено частково, скасовано податкові повідомлення-рішення від 08.11.2024 № 01296590702 та № 01296530702 в частині нереальності здійснення господарських операцій та в частині заниження доходів у зв`язку із списанням кредиторської заборгованості перед компанією CHS EUROPE SARL і у відповідній частині застосовані штрафні санкції, та № 01296510702 в частині нереальності здійснення господарських операцій, а в іншій частині зазначені податкові повідомлення-рішення залишено без змін.
Відповідно до положень п. 60.1.3 п. 60.1 та п. 60.4 ст. 60 Податкового кодексу України (далі - ПК України), 27.01.2025 Відповідачем було прийнято нові податкові повідомлення-рішення замість частково скасованих, № 00053600702, яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на суму 15563566 грн та № 00053580702, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на суму 36740439 грн та застосовано штрафні санкції у розмірі 25% на суму 9185110 грн.
Не погодившись з прийнятими Відповідачем податковими повідомленнями-рішеннями, Позивач звернувся до суду з цим позовом.
13. Нормативно-правове обґрунтування.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України (далі - ПК України).
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до вимог п.п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Згідно вимог п.п.134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу.
Згідно із п.4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку (далі - П(С)БО) 11 «Зобов`язання» поточні зобов`язання - зобов`язання, які будуть погашені протягом операційного циклу підприємства або повинні бути погашені протягом дванадцяти місяців, починаючи з дати балансу. Тобто, зобов`язання строк виконання яких настає протягом 12 календарних місяців, є короткостроковими. Довгострокові зобов`язання - всі зобов`язання, які не є поточними».
Згідно п.10 П(С)БО 11 довгострокові зобов`язання, на які нараховуються відсотки, відображаються в балансі за їх теперішньою вартістю. Відповідно до п.4 П(С)БО 11 теперішня вартість - дисконтована сума майбутніх платежів.
Згідно п. 4 П(С)БО 13 «Фінансові інструменти» наведено наступні визначення.
Фінансовий актив - це: а) грошові кошти та їх еквіваленти; б) контракт, що надає право отримати грошові кошти або інший фінансовий актив від іншого підприємства; в) контракт, що надає право обмінятися фінансовими інструментами з іншим підприємством на потенційно вигідних умовах; г) інструмент власного капіталу іншого підприємства.
Фінансові інвестиції - активи, які утримуються підприємством з метою збільшення прибутку (відсотків, дивідендів тощо), зростання вартості капіталу або інших вигод для інвестора.
Фінансове зобов`язання - контрактне зобов`язання: а) передати грошові кошти або інший фінансовий актив іншому підприємству; б) обмінятися фінансовими інструментами з іншим підприємством на потенційно невигідних умовах.
Фінансовий інструмент - контракт, який одночасно приводить до виникнення (збільшення) фінансового активу в одного підприємства і фінансового зобов`язання або інструмента власного капіталу в іншого.
Пунктом 10 передбачено, що фінансовий актив або фінансове зобов`язання відображається у балансі, якщо підприємство є стороною-укладачем угоди щодо фінансового інструмента.
Фінансові інструменти первісно оцінюють та відображають за їх фактичною собівартістю, яка складається із справедливої вартості активів, зобов`язань або інструментів власного капіталу, наданих або отриманих в обмін на відповідний фінансовий інструмент, і витрат, які безпосередньо пов`язані з придбанням або вибуттям фінансового інструмента (комісійні, обов`язкові збори та платежі при передачі цінних паперів тощо) (п. 29).
Пунктом 31 передбачено, що на кожну наступну після визнання дату балансу фінансові зобов`язання оцінюються за амортизованою собівартістю, крім фінансових зобов`язань, призначених для перепродажу, і зобов`язань за похідними фінансовими інструментами.
Крім того, відповідно до п.5 П(С)БО 11 «Зобов`язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення. Якщо на дату балансу раніше визнане зобов`язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду. Відповідно облікової політики підприємство для здійснення господарської діяльності використовує Національні положення (стандарти) бухгалтерського обліку. Згідно П(С)БО 13 «Фінансові інструменти», фінансовий інструмент - контракт, який одночасно приводить до виникнення (збільшення) фінансового активу в одного підприємства і фінансового зобов`язання або інструмента власного капіталу в іншого.
Відповідно до п.29 П(С)БО 13 фінансові інструменти первісно оцінюють та відображають за їх фактичною собівартістю, яка складається із справедливої вартості активів, зобов`язань або інструментів власного капіталу, наданих або отриманих в обмін на відповідний фінансовий інструмент, і витрат, які безпосередньо пов`язані з придбанням або вибуттям фінансового інструмента (комісійні, обов`язкові збори та платежі при передачі цінних паперів тощо). Фінансове зобов`язання - контрактне зобов`язання: а) передати грошові кошти або інший фінансовий актив іншому підприємству; б) обмінятися фінансовими інструментами з іншим підприємством на потенційно невигідних умовах.
Пунктом 30 ПСБО 13 «Фінансові інструменти» передбачено, що на кожну наступну після визнання дату балансу фінансові активи оцінюються за їх справедливою вартістю, крім: - дебіторської заборгованості, що не призначена для перепродажу; - фінансових інвестицій, що утримуються підприємством до їх погашення; - фінансових активів, справедливу вартість яких неможливо достовірно визначити; - фінансових інвестицій та інших фінансових активів, щодо яких не застосовується оцінка за справедливою вартістю.
На кожну наступну після визнання дату балансу фінансові зобов`язання оцінюються за амортизованою собівартістю, крім фінансових зобов`язань, призначених для перепродажу, і зобов`язань за похідними фінансовими інструментами.
Балансова вартість фінансових активів, щодо яких не застосовується оцінка за справедливою вартістю, переглядається щодо можливого зменшення корисності на кожну дату балансу на основі аналізу очікуваних грошових потоків.
Сума втрат від зменшення корисності фінансового активу визначається як різниця між його балансовою вартістю та теперішньою вартістю очікуваних грошових потоків, дисконтованих за поточною ринковою ставкою відсотка на подібний фінансовий актив, з визнанням цієї різниці іншими витратами звітного періоду.
Відповідно П(С)БО 12 «Фінансові інвестиції»:
«Амортизована собівартість фінансової інвестиції - собівартість фінансової інвестиції з рахуванням часткового її списання внаслідок зменшення корисності, яка збільшена (зменшена) на суму накопиченої амортизації дисконту (премії).
Ефективна ставка відсотка - ставка відсотка, що визначається діленням суми річного відсотка та дисконту (або різниці річного відсотка та премії) на середню величину собівартості інвестиції (або зобов`язання) та вартості її погашення.
Метод ефективної ставки відсотка - метод нарахування амортизації дисконту або премії, за яким сума амортизації визначається як різниця між доходом за фіксованою ставкою відсотка і добутком ефективної ставки та амортизованої вартості на початок періоду, за який нараховується відсоток».
Фінансові інвестиції первісно оцінюються та відображаються у бухгалтерському обліку за собівартістю.
Фінансові інвестиції (крім інвестицій, що утримуються підприємством до їх погашення або обліковуються за методом участі в капіталі) на дату балансу відображаються за справедливою вартістю.
Сума збільшення або зменшення балансової вартості фінансових інвестицій на дату балансу (крім інвестицій, що обліковуються за методом участі в капіталі) відображається у складі інших доходів або інших витрат відповідно.
Фінансові інвестиції, що утримуються підприємством до їх погашення, відображаються на дату балансу за амортизованою собівартістю фінансових інвестицій.
Різниця між собівартістю та вартістю погашення фінансових інвестицій (дисконт або премія при придбанні) амортизується інвестором протягом періоду з дати придбання до дати їх погашення за методом ефективної ставки відсотка.
Згідно П(С)БО 28 «Зменшення корисності активів» теперішня вартість майбутніх чистих грошових надходжень від активу визначається застосуванням відповідної ставки дисконту до майбутніх грошових потоків від безперервного використання активу та його продажу (списання) наприкінці строку корисного використання (експлуатації).
Майбутні грошові потоки від активу визначаються, виходячи з фінансових планів підприємства на період не більше п`яти років.
Якщо в підприємства є досвід визначення суми очікуваного відшкодування активу і наявні розрахунки, що свідчать про достовірність оцінки майбутніх грошових потоків, то така оцінка може визначатися на підставі фінансових планів підприємства, які охоплюють період більше п`яти років.
Ставка дисконту базується на ринковій ставці відсотка (до вирахування податку), що використовується в операціях з аналогічними активами.
За відсутності ринкової ставки відсотка ставка дисконту базується на ставці відсотка на можливі позики підприємства або розраховується за методом середньозваженої вартості капіталу підприємства.
При визначенні ставки дисконту враховуються ризики, крім ризиків, що були враховані при визначенні майбутніх грошових потоків.
Порядок нарахування та сплати податку на додану вартість регулюється Розділом V Податкового кодексу України.
Зокрема, відповідно до пункту 185.1 статті 185 ПК України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з:
а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;
б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;
в) ввезення товарів на митну територію України;
г) вивезення товарів за межі митної території України;
е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
Пунктом 188.1 статті 188 ПК України встановлено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.
Відповідно до пункту 200.1 статті 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Згідно пункту 200.4 статті 200 ПК України, при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу;
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Згідно із пунктом 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу України).
Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно з пунктом 198.5 ст. 198 ПК України визначено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/ послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України; б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних».
Згідно вимог пункту 189.9 статті 189 ПК України у разі якщо основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються за самостійним рішенням платника податку, така ліквідація для цілей оподаткування розглядається як постачання таких основних виробничих або невиробничих засобів за звичайними цінами, але не нижче балансової вартості на момент ліквідації.
Висновки суду апеляційної інстанції 
14. Системний аналіз викладених вище норм права дозволяє колегії суддів стверджувати, що дисконтуванню підлягають лише довгострокові грошові зобов`язання.
Для визнання заборгованості, за якою строк погашення на дату балансу складає менше дванадцяти місяців, довгостроковою обов`язковою є сукупність двох умов: первісний строк погашення такої заборгованості був більшим, ніж дванадцять місяців, та до затвердження фінансової звітності існує угода про пролонгацію (переоформлення) такої угоди на строк понад дванадцять місяців. 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04 квітня 2024 року у справі № 560/13047/21, від 15 грудня 2023 року у справі № 640/11526/19.
Надаючи оцінку доводам Апелянта, колегія суддів звертає увагу на те, що заборгованість Позивача, що виникла на підставі шести укладених між ним та компанією CHS EUROPE SARL контрактів на поставку сільськогосподарської продукції від 01.09.2017 № 356193, від 01.06.2018 № 490949, від 01.07.2019 № 881713, від 01.07.2019 № 881714, від 01.06.2018 № 490948, від 27.08.2015 № PC267802 набула грошового (фінансового), а не товарного характеру, лише після підписання актів звірки взаєморозрахунків від 31.12.2022 /т. 3 а.с. 141-143, 173-175, 200-203, 232-234/ і мала бути сплачена впродовж 30 (тридцяти) календарних днів з дати підписання таких актів. 
Отже, заборгованість Позивача перед компанією CHS EUROPE SARL є короткостроковою, оскільки первісний строк її погашення був меншим, ніж дванадцять місяців, та угоди про пролонгацію заборгованості на строк понад дванадцять місяців не укладалися. Зворотного Апелянтом не доведено. 
При цьому, як встановлено судом першої інстанції та не є спірним, заборгованість не була сплачена, оскільки 24.02.2022 Національним банком України прийнято Постанову № 18 від "Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану", якою було введено ряд істотних обмежень, зокрема, заборонені транскордонні валютні перекази, включаючи заборону на повернення нерезидентам попередньої оплати, отриманої до 23.02.2022. 
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що прострочена заборгованість не може розглядатися як довгострокова, оскільки період повернення коштів одержувачу вже настав. Той факт, що заборгованість за зобов`язанням фактично не повернута на дату балансу (до терміну закінчення позовної давності), не надає їй статусу довгострокової, оскільки в будь-який момент кредитор має право вимагати повернення усієї суми такої заборгованості.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 грудня 2023 року у справі № 640/11526/19.
Отже, твердження Апелянта про те, що Позивач мав здійснити дисконтування вищевказаної заборгованості у сумі 1070800954,69 грн є неаргументованими та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції в цій частині.
Крім того, колегія суддів зазначає, що ТОВ "СІЕЙЧЕС УКРАЇНА" було надано до суду висновок експерта № 1041/86001 за результатами проведення судово-економічної експертизи від 03.06.2024, складений з урахуванням вимог ч. 1 ст. 104 Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно вимог ч. 1 ст. 101 КАС України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені перед експертом, складений у порядку, визначеному законодавством.
Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.
За результатами проведеної експертизи експертом було зроблено висновок, що документально не підтверджується встановлене в Акті ГУ ДПС у м. Києві «Про результати документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «СІЕЙЧЕС УКРАЇНА»» від 25.09.2024 № 106987/Ж5/26-15-07-02-04-03/35704808 заниження показника 01 Декларації «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку, на 219677117 грн. в результаті не здійснення дисконтування заборгованості перед компанією CHS EUROPE SARL за Договорами поставки від 27.08.2015 № PC267802, від 01.06.2018 № 490949, від 01.09.2017 № 356193, від 01.07.2019 № 881713, від 01.07.2019 № 881714, від 01.06.2018 № 490948, що призвело до заниження податку на прибуток за 1 півріччя 2024 на 36 740 439,18 грн. ((219 677 117,14 - 15 563 566,00) = 204 113 551,14*18%) та завищення від`ємного значення об`єкту оподаткування з податку на прибуток на загальну суму 15563566,00 грн.
Надаючи оцінку доводам Апелянта щодо відсутності правових підстав для врахування судом зазначеного висновку експерта, колегія суддів зазначає, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 90 цього Кодексу (ч. 1 ст. 108 КАС України).
Так, висновки судово-економічної експертизи узгоджуються з іншими наявними у справі доказами у їх сукупності. Крім того, з висновку судової експертизи № 1041/86001 вбачається, що експерт Чирко Л.Ф. повідомлений (обізнаний) про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків за статтями 384, 385 КК України.
Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про необґрунтованість позиції податкового органу щодо обов`язку Позивача здійснювати дисконтування спірної кредиторської заборгованості.
15. Надаючи оцінку доводам Апелянта щодо порушення Позивачем вимог пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, колегія суддів зазначає, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту та витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування податком на прибуток, є факт придбання товарів (послуг) з метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Як вбачається зі змісту акту перевірки, висновки контролюючого органу щодо порушення Позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на відсутність у останнього доступу до товару, який був переданий на зберігання на  Аліягському та Білгород-Дністровському елеваторах.
Втім, колегія суддів не погоджується з такими доводами Апелянта, оскільки інвентаризація товарно-матеріальних цінностей в межах перевірки не проводилася, вимоги щодо її проведення контролюючим органом не заявлялися. Водночас, тимчасова відсутність доступу до товарів не може автоматично свідчити про нестачу активів, їх знищення чи втрату. 
Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що згідно з умовами договорів складського зберігання від 06.09.2018 року № 41 з Аліягським Елеватором /т. 4, а.с. 129-137/ та від 16.08.2018 року № 17/Т/18 з Білгород-Дністровським Елеватором /т. 4, а.с. 151-157/ передбачено, що вони діють "до повного виконання сторонами своїх зобов`язань у повному обсязі" (пункт 8.1), а складські квитанції на зерно № 829 від 19.09.2018, № 609 від 13.09.2018 та № 786 від 13.09.2018 не погашені, а тому договори складського зберігання діють до моменту видачі Позивачеві належного йому товару, чого станом на момент проведення перевірки здійснено не було.
Окрім того, судом першої інстанції було встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішеннями господарських судів підтверджено право власності Товариства на відповідний товар, а також зобов`язано відповідні зернові склади повернути Позивачеві належне йому майно, зокрема рішеннями Господарського суду м. Києва від 18.04.2019 у справі № 910/1479/19 та від 24.04.2019 у справі № 910/1483/19 позовні вимоги Позивача задоволено, зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Білгород-Дністровський Елеватор" повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Сіейчес Україна" зерно соняшнику у кількості 1220 (одна тисяча двісті двадцять) тон, оціночною вартістю 13237000 грн. 00 коп., що знаходиться за адресою: 67700, Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, вул. Маршала Бірюзова, буд. 16.
Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Аліягський Елеватор" повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Сіейчес Україна" зерно соняшнику у кількості 2780 (дві тисячі сімсот вісімдесят) тон оціночною вартістю 30163000 грн. 00 коп., що знаходиться за адресою: 68414, Одеська область, Арцизький район, сільрада Холмська, Нежитлова будівля, 36.
Постановами приватного виконавця виконавчого органу м. Києва Ахметовою Л. Е. від 11.03.2020 та 13.03.2020 накази Господарського суду м. Києва № 910/1479/19 та № 910/1483/19 повернуто без виконання у зв`язку з неможливістю встановити місцезнаходження боржника - юридичної особи.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про безпідставність донарахування Товариству контролюючим органом податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з відсутністю/утрудненням доступу суб`єкта господарювання до власних активів з обставин, які не залежали від Позивача та, як наслідок, про наявність у Позивача обов`язку задекларовати податкові зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 8 680 000,0 грн за лютий 2019 року.
Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2025 року у справі № 640/14850/20.
Ураховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на що апеляційна скарга ГУ ДПС у м. Києві задоволенню не підлягає.
16. Аналізуючи всі доводи учасників справи, апеляційний суд враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
17. Отже, судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.
18. Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
19. Таким чином, апеляційна скарга Головного управління ДПС у м. Києві підлягає залишенню без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року - без змін.
20. Розподіл судових витрат.
Судові витрати, відповідно до ст. 139 КАС України, перерозподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
Повний текст судового рішення виготовлено 11 березня 2026 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: О.О. Беспалов

О.В. Карпушова