Провадження № 2/359/997/2026
Справа № 359/5813/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі :
головуючої судді Яковлєвої Л.В.,
при секретарі Бокей А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту,- 
В С Т А Н О В И В :
19 травня 2025 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області представник Акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень», звернувся із позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит від 03 грудня 2019 року № PL/40/2124 у розмірі 87398,65 грн. та стягнути понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 028 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 03 грудня 2019 року між Акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень» та  ОСОБА_1 укладений Договір про споживчий кредит № PL/40/2124 за умовами якого, АТ «Банк інвестицій та заощаджень» зобов`язалося надати відповідачу кредит у розмірі 62000 гривень, дата повернення кредиту 09.11.2023 року, з процентною ставкою в розмірі 0,01% річних. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Натомість, відповідач виконав свої договірні зобов`язання не у повному обсязі, сплатила заборгованість частково у розмірі 31867,35 грн. Отже, відповідач, зі свого боку, свої обов`язки належним чином не виконав, не сплачує кредит та нараховані проценти, у зв`язку із чим, утворилась прострочена заборгованість, яка станом на 08 травня 2025 року складає 87398,65 грн., з яких: 37439,71 грн. прострочена заборгованість за основним зобов`язанням; 5,88 грн. прострочена заборгованість за процентами, 42080,01 грн. прострочена заборгованість за комісією, 5871,22 грн. інфляційні витрати за несвоєчасне виконання зобов`язання; 891,21 грн. - 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту, та 1110,62 грн. – 3% річних за несвоєчасне повернення комісії.
Ухвалою суду від 02 червня 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
Ухвалою суду від 10 червня 2025 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом та повідомленням. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій.
21 серпня 2025 року до суду від представника відповідача Валько І.В. надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого представник позивача частково визнав позовні вимоги, а саме в частині стягнення заборгованості зі сплати кредиту, процентів та інфляційних втрат на 3% річних у розмірі 53860,27 грн., в іншій частині позовних вимог просив відмовити (а.с. 71-76).
01 вересня 2025 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої представник просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (а.с. 94-97). 

В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Натомість представник позивача направив до суду заяву з проханням проводити розгляд справи у його відсутність, позов підтримав та просив задовольнити.
Належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи відповідач своїх представників до суду не направив, про причини неявки не повідомив, заяв чи клопотань на адресу суду не направили.
За змістом ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.
Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за №761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.
Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення.
Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи і наявні в ній докази, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши її у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 передбачено, що відповідно ст.55, 124 Конституції України та ч.1 ст.4, ч.1 ст.5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно ст.12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Судом встановлено, що між АТ «Банк інвестицій та заощаджень» та ОСОБА_1 03 грудня 2019 року укладено договір про надання споживчого кредиту № PL/40/2124, за умовами якого банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 62000 грн., шляхом безготівкового перерахування коштів на рахунок № НОМЕР_1 , строком з 03.12.2019 по 03.12.2021 року, з процентною ставкою 0,01% річних, реальною річною ставкою 73,53% річних. Також відповідач підписала паспорт споживчого кредиту.
Позивач виконав своє зобов`язання за договором, виконав та перерахував ОСОБА_1 на її рахунок зазначений у договорі №2620117939701 грошові кошти в розмірі 62000 грн., що підтверджується випискою по особовому рахунку за 08 травня 2025 року.
Відповідач не заперечує щодо отримання грошових коштів у кредит та розміру кредиту.
Згідно з розрахунком заборгованості №PL/40/2124 від 03 грудня 2019 року, ОСОБА_1 свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів виконав частково, зокрема, повернула заборгованість за кредитом у розмірі 24560,29 грн., сума повернутих процентів за кредитом 4,07 грн., сума повернутої комісії за кредитом складає 7302,99 грн. 
Разом з тим, згідно зазначеного розрахунку заборгованості, заборгованість ОСОБА_1 становить 87398,65 грн., з яких: 37439,71 грн. прострочена заборгованість за основним зобов`язанням; 5,88 грн. прострочена заборгованість за процентами, 42080,01 грн. прострочена заборгованість за комісією, 5871,22 грн. інфляційні витрати за несвоєчасне виконання зобов`язання; 891,21 грн. - 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту.
Представник відповідача надав свій розрахунок заборгованості, в якому частково визнав позовні вимоги (а.с. 84-86).
Згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Ці норми процесуального права дають підстави для висновку, що визнання обставин, які не підлягають доказуванню можливе, зокрема, за умов: визнання їх всіма учасниками справи та відсутності у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин.
Так, у постанові ВС КЦС від 09 вересня 2020 року в справі № 572/2515/15-ц (провадження № 61-1051св17) вказано, що «відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову».

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України).
Згідно ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною першою статті 1055 Цивільного кодексу України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правові дно-шення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Разом з тим, суд не погоджується з позовними вимогами щодо стягнення простроченої заборгованості за комісією у розмірі 42080,01 гривень та 3 % річних, нарахованих за несвоєчасне повернення комісії у розмірі 1110,62 гривень.
Зокрема, згідно пункту 1. 9 договору про надання споживчого кредиту, щомісячна комісія становить 2,95 % в місяць від суми кредиту.
Перелік за зміст послуг, за які передбачено нарахування комісії не деталізований.
Далі, згідно паспорту споживчого кредиту до Банківського продукту «Готівка для своїх» (Готівка) передбачена щомісячна комісійна винагорода за переказ коштів та прийняття готівки на рахунки в банку за продуктом «Готівка для своїх» у розмірі 2,95 %.
Однак, суд враховує, що за правовою позицією Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20, паспорт споживчого кредиту не є частиною кредитного договору та відповідно, не може регулювати права та обов`язки сторін зобов`язання. У паспорті споживчого кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
Отже, зміст договору про надання споживчого кредиту не деталізує перелік послуг за які передбачається нарахування комісії.
Разом із тим, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21, якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів існування переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредито-давця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Отже, відсутні підстави для стягнення з відповідача комісії у розмірі 42080,01 гривень. При цьому, за відсутності підстав для нарахування та стягнення комісії, задоволенню не підлягають і вимоги про стягнення грошових коштів у розмірі 1110,62 гривень, як 3 % річних за несвоєчасне повернення комісії.
Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що з ОСОБА_1 на користь позивача необхідно стягнути грошові кошти у сумі 44208,02грн., з яких: 37439,71 грн. прострочена заборгованість за основним зобов`язанням; 5,88 грн. прострочена заборгованість за процентами, 5871,22 грн. інфляційні витрати за несвоєчасне виконання зобов`язання; 891,21 грн. - 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту.
В свою чергу, доводи представника відповідача не впливають на висновки суду та не спростовують їх.
Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду з даним позовом АТ «Банк інвестицій та заощаджу-нь» сплачено судовий збір в розмірі 3028,00 грн. Наведене підтверджується платіжною інструкцією кредитного переказу коштів за № 153984 від 06 травня 2025 року.
Разом з тим, позовні вимоги задоволено частково, а саме на 78 % (44208,02/ (87398,65/100)), у зв`язку з чим з відповідача на користь ТОВ ФК «ЄАПБ» слід стягнути судові витрати у розмірі 1532 грн. 17 коп. ((3028/ 100) х 50,6 %).
Відтак, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 1532 грн. 17 коп.
Враховуючи наведене та керуючись ст. 509, 525, 526, 530, 1054-1055 ЦК України, ст. 10 - 13, 76-81, 89, 133, 141, 223, 258 - 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд -
в и р і ш и в :
Позов Акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту– задовольнити частково. 
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень»суму заборгованості: 44208 (сорок чотири тисячі двісті вісім) гривень 02 (дві)копійки та понесені судові витрати у розмірі 1532 (одна тисяча п`ятсот тридцять дві) гривні 17 (сімнадцять) копійок.
В іншій частині позовні вимоги Акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень»задоволенню не підлягають. 
Інформація про позивача : Акціонерне товариство «Банк інвестицій та заощаджень», код ЄДРПОУ 33695095, юридична адреса: 04119, м. Київ, вул. Ю.Іллєнка, буд. 83-Д.
Інформація про відповідача : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_2 виданий Бориспільським МРВ ГУ МВС України в Київській області, РНОКПП – НОМЕР_3 , за реєстрований за адресою : АДРЕСА_1 .
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Повний текст заочного рішення суду виготовлено 30 березня 2026 року.

Суддя Яковлєва Л.В.