ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

07 квітня 2026 року 	м.Суми	

Справа №585/69/25 
Номер провадження 22-ц/816/150/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів - Сізова Д. В. , Щербаченко М. В. 
з участю секретаря судового засідання – Кияненко Н.М.,
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26 лютого 2025 року, у складі судді Євлах О.О., ухваленого у місті Ромни, повне судове рішення складене 03 березня 2025 року,
в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про зміну розміру та способу стягнення аліментів,

У С Т А Н О В И В:

02 січня 2025 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася в суд із позовною заявою про зміну розміру та способу стягнення аліментів. 
Позовну заяву обґрунтувала тим, що з відповідачем вона перебувала у шлюбі, який був розірваний на підставі рішення Роменського міськрайонного суду від 04 березня 2010 року. Від шлюбу вони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Роменського міськрайонного суду від 27.12.2011 року на утримання сина з відповідача на її користь стягуються аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 350 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття. У травні 2024 року відповідач був мобілізований до лав ЗСУ і направлений у військову частину НОМЕР_1 для виконання бойових завдань. 02.12.2024 року вона отримала від ІНФОРМАЦІЯ_2 сповіщення сім`ї № 9/8874, в якому йшлося про те, що її колишній чоловік — солдат ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_3 , зник безвісти 16 липня 2024 р. під час виконання бойового завдання в ході ведення бойових дій в районі населеного пункту Глибоке, Харківського району, Харківської області. 18.10.2024 року відповідач набув статус особи, яка безвісти зникла за особливих обставин, однак, такий статус не зменшує обсяг його цивільної правоздатності, зокрема, не позбавляє його обов`язку, передбаченого ст. 180 СК України, утримувати неповнолітнього сина ОСОБА_5 , 2008 р.н. За відповідачем за місцем військової служби у ВЧ НОМЕР_1 , зберігаються основні та додаткові виплати видів грошового забезпечення, з яких здійснюються відрахування аліментів.
Тому просила змінити спосіб присудження і розмір стягнення аліментів, визначених рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27.12.2011 року про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 350,00 грн. на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення із дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини; виконавчий лист, виданий Роменським міськрайонним судом Сумської області за попереднім рішенням Роменського міськрайонного суду від 27 грудня 2011 року про стягнення аліментів відкликати, після вступу рішення в законну силу. 
Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26 лютого 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Із рішенням суду першої інстанції не погодилася позивачка, подала апеляційну скаргу, яку мотивує тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим без повного і всебічного з`ясування обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права. 
Зазначає, що суд безпідставно дійшов висновку про відсутність доказів включення відповідача до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, оскільки відповідний витяг було подано разом із позовною заявою, однак суд його не врахував та дійшов помилкового висновку про його відсутність.
Крім того, позивачка зазначає, що суд помилково встановив відсутність доказів збереження за відповідачем грошового забезпечення, оскільки чинним законодавством передбачено, що за військовослужбовцями, які зникли безвісти, зберігається грошове забезпечення, яке виплачується членам їх сімей, а отже, існує дохід, з якого можуть стягуватися аліменти.
Також апелянт вказує, що висновок суду про відсутність змін у матеріальному становищі відповідача є необґрунтованим, оскільки на момент ухвалення попереднього рішення про стягнення аліментів відповідач не мав постійного доходу, тоді як після мобілізації до Збройних Сил України він отримував грошове забезпечення, у тому числі додаткові виплати, що свідчить про покращення його матеріального становища. На даний час, попри статус особи, зниклої безвісти, за ним продовжують зберігатися відповідні виплати.
Окрім цього, позивачка наголошує, що суд першої інстанції не врахував положення сімейного законодавства та правові висновки Верховного Суду щодо можливості зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення, оскільки закон не містить заборони на таку зміну, а право одержувача аліментів обирати спосіб їх стягнення не може бути обмежене. При цьому вона зазначає, що законодавство не покладає на одержувача аліментів обов`язку доводити мотиви зміни способу їх стягнення.
З огляду на викладене, позивачка просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову, змінивши спосіб та розмір стягнення аліментів - із твердої грошової суми на частку від доходу відповідача у розмірі 1/6, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Апеляційний суд заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені у апеляційній скарзі доводи, дослідивши матеріали цивільної справи , приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги , виходячи з наступного:
Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивачка ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , разом з сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 15-17, 18, 19). 
Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 , виданого 04 серпня 2008 року Виконавчим комітетом Перехрестівської сільської ради Роменського району Сумської області, ІНФОРМАЦІЯ_5 народився ОСОБА_6 . Його батьками вказані – ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.5). 
На підставі рішення Роменського міськрайонного суду від 04 березня 2010 року шлюб, зареєстрований 02 липня 2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був розірваний (а.с. 6). 
Згідно рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27 грудня 2011 року, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі у розмірі 350,00 грн. щомісячно, з 12 грудня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7-8). 
На підставі даного рішення Роменським міськрайонним судом 18 жовтня 2012 року був виданий виконавчий лист (а.с. 14).
02.12.2024 року ОСОБА_1 отримала від ІНФОРМАЦІЯ_2 сповіщення сім`ї № 9/8874 про те, що її колишній чоловік - солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зник безвісти 16 липня 2024 р. під час виконання бойового завдання в ході ведення бойових дій в районі населеного пункту Глибоке, Харківського району, Харківської області (а.с. 10).
18 жовтня 2024 року ОСОБА_2 набув статус особи, яка безвісти зникла за особливих обставин (а.с. 11, 12-13).
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що зміна розміру та способу стягнення аліментів можлива лише за наявності доведених обставин, які свідчать про зміну матеріального або сімейного стану платника аліментів чи інших істотних обставин, а обов`язок доведення таких обставин покладається на позивача. 
При цьому суд першої інстанції взяв до уваги, що аліменти вже стягуються на підставі попереднього рішення суду у твердій грошовій сумі, відповідач зник безвісти під час виконання бойового завдання, доказів покращення його матеріального становища або отримання ним грошового забезпечення, з якого можуть сплачуватися аліменти, позивачкою не надано, так само як і доказів внесення відповідача до відповідного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин. 
Зважаючи на недоведеність позивачем обставин, які б свідчили про зміну матеріального становища відповідача або наявність підстав для зміни способу та розміру аліментів, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Колегія суддів не може погодитись з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного :
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (частини перша – друга статті 182 СК України).
Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (частина перша статті 183 СК України).
Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
При цьому апеляційний суд зазначає, що само по собі бажання позивача змінити спосіб стягнення аліментів не є підставою для такої зміни. 
Визначальним при вирішенні такого спору є доведеність змін (істотного покращання або погіршення) у матеріальному становищі платника аліментів, які роблять попередній спосіб стягнення аліментів неефективним, несправедливим та таким, що не забезпечує інтереси дитини.
Підстави для зміни розміру аліментів передбачені статтею 192 СК України, відповідно до якої розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
У цій справі суд першої інстанції врахувавши, що зміна розміру та способу стягнення аліментів можлива лише за наявності доведених обставин щодо зміни матеріального або сімейного стану платника аліментів чи інших істотних обставин, а обов`язок доведення таких обставин покладається на позивача, зважаючи на те, що аліменти вже стягуються на підставі попереднього рішення суду у твердій грошовій сумі, при цьому позивачкою не надано належних і допустимих доказів покращення матеріального становища відповідача або отримання ним грошового забезпечення, з якого можуть сплачуватися аліменти, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки відсутні правові підстави для зміни способу та розміру стягнення аліментів.
Позивачка у своїй апеляційній скарзі наголошує на тому, що суд першої інстанції помилково встановив відсутність доказів збереження за відповідачем грошового забезпечення, тоді як чинним законодавством передбачено збереження такого забезпечення за військовослужбовцями, які зникли безвісти, та його виплату членам їх сімей, що свідчить про наявність доходу, з якого можуть стягуватися аліменти. 
Апелянтка вказує, що висновок суду про відсутність змін у матеріальному становищі відповідача є необґрунтованим, оскільки на час ухвалення попереднього рішення відповідач не мав постійного доходу, тоді як після мобілізації до Збройних Сил України він отримував грошове забезпечення, у тому числі додаткові виплати, що свідчить про покращення його матеріального становища, і попри статус особи, зниклої безвісти, за ним продовжують зберігатися відповідні виплати.
Колегія суддів погоджується із цими доводами апеляційної скарги, з огляду на таке.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст.13 ЦПК України).
В той же час, відповідно до ч.2 ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Також, відповідно до частин першої – четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 
Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Предметом доказування у цій справі є покращення матеріального становища відповідача у порівнянні з тим, яким керувався суд при присудженні аліментів у твердій сумі.
Судом встановлено, що рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27.12.2011 року у справі №2-1482/2011, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 350,00 грн. щомісячно, з 12.12.2011 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягуючи аліменти у твердій сумі Роменський міськрайонний суд Сумської області у справі №2-1482/2011 виходив із того, що ОСОБА_2 офіційно не працює, інших дітей, а також непрацездатних осіб на утриманні не має.
При цьому суд у тій справі керувався положеннями статті 184 СК України в редакції, чинній станом на дату первинного присудження аліментів, відповідно до якої якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. 
У цій справі позивачка просить суд змінити, а саме збільшити розмір стягнення аліментів, визначений рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27.12.2011 року у справі №2-1482/2011, і стягувати такі аліменти у виді частки від заробітку.
У справі, яка переглядається, відповідно до статті 81 ЦПК України на позивача покладається обов`язок довести, що матеріальний стан відповідача покращився настільки, що це виправдовує збільшення розміру стягуваних аліментів.
З матеріалів цивільної справи вбачається, що позивач приймала участь у судовому засіданні , обгрунтовувала свої позовні вимоги значним покращенням майнового стану відповідача у справі, у зв`язку із призовом його до лав ЗСУ, в той же час письмових доказів на підтвердження цієї обставини суду не надавала , але місцевий суд, зважаючи на предмет спору, в порушення вимог передбачених ч.2 ст. 13, ст.43 ЦПК України, не роз`яснив їй її право на звернення до суду із клопотанням про витребування відомостей з Державного реєстру фізичних осіб- платників податків про джерела та суми доходів отриманих відповідачем у справі.
Колегією суддів, для перевірки доводів апеляційної скарги, з метою захисту інтересів неповнолітнього сина сторін на належне матеріальне утримання його з боку батька, з власної ініціативи, витребувано з Державного реєстру фізичних осіб- платників податків відомості про джерела та суми доходів отриманих відповідачем у справі за період з 1 кварталу 2024 року по 4 квартал 2024 року та з 1 кварталу 2025 року по 4 квартал 2025 року з яких вбачається, що останній отримав наступний дохід :
-у квітні 2024 року отримав заробітну плату у ДП «Підприємство ДКВС України (№25) у розмірі 303 грн.62 коп.;
-у травні 2024 року – в/ч НОМЕР_1 - 6639 грн.77 коп. – виплата військовослужбовцям
-у червні 2024 року - в/ч НОМЕР_1 - 20601 грн.30 коп. – виплата військовослужбовцям
-у листопаді 2024 року - в/ч НОМЕР_1 - 20716 грн.50 коп. – виплата військовослужбовцям
-у грудня 2024 року - в/ч НОМЕР_1 - 141426 грн.95 коп. – виплата військовослужбовцям.
Таким чином, зважаючи на наявність відомостей про розмір доходу, отриманого відповідачем у 2024 році, можна зробити висновок про покращення його майнового стану у порівнянні з 2011 роком, коли вперше були стягнуті з нього аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 350 грн, і, при цьому, суд керувався тією обставиною, що ОСОБА_2 офіційно не працював .
Крім того, з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми доходів за період з 1 кварталу 2025 року по 4 квартал 2025 року вбачається , що, незважаючи на ту обставину, що відповідач, починаючи з грудня 2024 року перебуває у статусі особи, зниклої безвісті за особливих обставин, йому щомісячно нараховується виплата військовослужбовцю, а саме : січень – 24296 грн 80 коп, лютий – 556774 грн.19 коп.; березень – 124296 грн.80 коп., квітень – 124296 грн.80 коп., травень – 124296 грн.80 коп., червень – 124783 грн.10 коп., липень – 125971 грн.80 коп., серпень – 126105 грн.03 коп., вересень – 126105 грн.03 коп., жовтень – 126105 грн.03 коп., листопад – 126105 грн.03 коп., грудень – 152076 грн 83 коп.
За приписами частин першої і другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Колегія суддів вважає, що додатково витребуваними доказами з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми доходів встановлено, що позивач обгрунтовано посилалась на положення законів «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про правовий статус осіб, зниклих без вісті за особливих обставин», а також на Порядок, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №884 від 30 листопада 2016 року яким передбачено, що за відповідачем за місцем військової служби у ВЧ НОМЕР_1 зберігаються основні та додаткові виплати грошового забезпечення з яких здійснюються відрахування аліментів і ці виплати свідчать про значне покращення матеріального стану платника аліментів.
Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази та додаткові докази, колегія суддів приходить до висновку про обгрунтованість доводів апеляційної скарги та наявності правових підстав для скасування рішення місцевого суду з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог .
У зв`язку із задоволенням позовних вимог та зміною способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини , які стягнуті на підставі рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27 грудня 2011 року , колегія суддів вважає за необхідне повернути виконавчий лист виданий на підставі даного рішення суду після сплати аліментів за період до набрання цим рішенням законної сили.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд – 

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Змінити спосіб стягнення аліментів, визначених рішенням Роменського міськрайонного суду від 27 грудня 2011 року у справі № 2-1482/2011 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та стягувати із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 , військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , ІПН НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення із дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини.
Виконавчий лист, виданий на підставі рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27 грудня 2011 року у справі №2-1482/2011 повернути з Роменського відділу Державної виконавчої служби у Роменському районі Сумської області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України після сплати аліментів за період до набрання цим рішенням законної сили.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді: Д. В. Сізов 

М. В. Щербаченко