ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

08 квітня 2026 року	Справа №160/22327/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сластьон А.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: 01.08.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, в якій позивач просить суд:
-визнати дії Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, які полягають в забороні Дяченку Олександру Олександровичу, який займає посаду інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, вільно пересуватися у відпустці територією України та виїзді за межі Дніпропетровської області до Львівської області та за межі території України до Республіки Польща, протиправними;
-зобов`язати Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції прийняти рішення за наслідками розгляду рапорту інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Дяченка Олександра Олександровича від 01 червня 2025 року, за наслідками якого видати наказ про надання останньому відпустки з правом виїзду за межі Дніпропетровської області до Львівської області, в тому числі за кордон до Республіки Польща.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що ним було подано рапорт від 01.06.2025 про надання відпустки з правом виїзду за кордон, проте відповідачем протиправно не було надано йому щорічну оплачувану відпустку з правом виїзду за кордоном за виняткових обставин.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
02 вересня 2025 року від відповідача Департаменту патрульної поліціїі надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позивачу правомірно не було надано відпустки з правом виїзду за кородон, оскільки відповідно до пп. 4 п. 1 наказу Національної поліції України №568 від 09.08.2022 зобов`язано керівників структурних підрозділів центрального органу управління поліції, територіальних (у тому числі міжрегіональних) органів Національної поліції України, закладів та установ, що належать до сфери управління Національної поліції України, забороняти підлеглим працівникам виїзд за кордон (крім виняткових причин). Зазначені обмеження введені на період дії на території України воєнного стану, про що позивач був повідомлений листом від 14.07.2025 №7092/41/19/01-2025. Також, у листі зазначено, що відпустка у зазначений в рапорті період може бути надана без права виїзду за межі України на підставі відповідного рапорту. З цих підстав просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач звертає увагу, що рапортом від 18.07.2025 позивач повторно просив надати йому невикористану частину щорічної чергової основної оплачуваної відпустки за 2024 рік тривалістю 10 діб, та щорічну чергову додаткову оплачувану відпустку за стаж служби в поліції 9 років за 2024 рік, тривалістю 4 доби, з 20.09.2025без виїзду за територію України. Наведений рапорт позивача погоджено та Департаментом патрульної поліції видано наказ від 25.08.2025 №1378 ос, яким старшому лейтенанту поліції ОСОБА_1 (0006992), інспектору взводу № 1 роти № 2 батальйону № 1, надано частину основної відпустки за 2024 рік тривалістю 10 діб та додаткову за 2024 рік - 4 доби (стаж - 9 років на 28.10.2025), з 20 вересня до 03 жовтня 2025 року. Отже, на підставі рапорту позивача від 18.07.2025 останньому надано відпустку, яку він просив надати на підставі рапорту від 01.06.2025, який є предметом розгляду в цій справі. З урахуванням наведеного, задоволення позовних вимог в частині видання наказу за наслідками розгляду рапорту позивача від 01.06.2025 є неможливим, оскільки право позивачем на відпустку вже реалізовано.
16 вересня 2025 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якійзазначено, що законодавством не встановлено жодних обмежень щодо вільного пересування в межах України, а також заборони виїзду за кордон поліцейських, у яких відсутній допуск до державної таємниці (у тому числі під час дії воєнного стану). Позивач наголошує, що відповідач не звернув уваги на те, що в своєму рапорті позивач зазначив причину необхідності виїзду за межі Дніпропетровської області та до Республіки Польща. Крім того, відповідач не звернув уваги на те, що ОСОБА_1 не є військовослужбовцем, у нього відсутній доступ до державної таємниці та він не планував виїзду до російської федерації.
Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 проходить службу на посаді інспектора взводу №1 роти №2 батальойну №1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровської області Департаменту патрульної поліції, звання страший лейтенант.
01 червня 2025 року ОСОБА_1 було подано рапорт на ім`я начальника Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції з проханням надати невикористану частину щорічної чергової основної оплачуваної відпустки за 2024 рік тривалістю 10 діб, та щорічну чергову додаткову оплачувану відпустку за стаж служби в поліції 9 років за 2024 рік, тривалістю 4 доби, з 20.09.2025 з правом виїздом за межі Дніпропетровської області до Львівської області та Республіки Польщі у зв`язку з нещодавно проведеною операцією на суглобі нижньої кінцівки та потребою у консультаційних та реабілітаційних заходах.
Листом від 14 липня 2025 №7092/41/19/01-2025 Депаратмент патрульної поліції управління патрульної поліції в Дніпропетровській області надав відповідь, що відповідно до п.п. 4 п.1 наказу Національної поліції України №568 від 09.08.2022 керівників структурних підрозділів центрального органу управління поліції, територіальних (у тому числі міжрегіональних) органів Національної поліції України, закладів та установ, що належать до сфери управлінню Національної поліції України, зобов`язано забороняти підлеглим працівникам виїзд за кордон, крім виняткових причин. Також, відповідно до листа голови Національної поліції України І.Вигівського №7780/01/12-2023 від 03 серпня 2023 року, починаючи з 03.08.2023, до особливого розпорядження необхідно утриматися від надання поліцейським дозволу на виїзд за межі України під час відпусток, у зв`язку із чим погодження рапорту про надання відпустки із виїздом за кордон не видається за можливе.
З матеріалів справи також вбачається, що 18.07.2025 позивач повторно звернувся із рапортом, в якому просив надати йому невикористану частину щорічної чергової основної оплачуваної відпустки за 2024 рік тривалістю 10 діб, та щорічну чергову додаткову оплачувану відпустку за стаж служби в поліції 9 років за 2024 рік, тривалістю 4 доби, з 20.09.2025 без виїзду за територію України.
Наведений рапорт позивача погоджено та Департаментом патрульної поліції видано наказ від 25.08.2025 №1378 ос, яким старшому лейтенанту поліції ОСОБА_1 (0006992), інспектору взводу № 1 роти № 2 батальйону № 1, надано частину основної відпустки за 2024 рік тривалістю 10 діб та додаткову за 2024 рік - 4 доби (стаж - 9 років на 28.10.2025), з 20 вересня до 03 жовтня 2025 року. 
Не погодившись з відмовою відповідача у задоволенні рапорту від 01.06.2025, позивач звернувся до суду з позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених законом, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
За приписами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень
Згідно із частиною другою цієї ж статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Тобто судовий контроль за реалізацією суб`єктами владних повноважень їхніх повноважень здійснюється за визначеними частиною другою статті 2 КАС України критеріями, і якщо суд установить, що діяльність органу державної влади не відповідає хоча б одному із визначених критеріїв, це може бути підставою для задоволення позову щодо оскарження відповідних дій (бездіяльності) чи рішення, якщо така діяльність порушує права, свободи та інтереси позивача.
Відповідно до абзацу першого статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Конституційні права і свободи людини і громадянина згідно із статтею 64 Конституції України не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.
Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, а також гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон України від 02 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» (далі Закон № 389, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону № 389).
Відповідно до статті 2 Закону № 389 правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України.
В указі Президента України про введення воєнного стану згідно зі статтею 6 Закону № 389, серед іншого, зазначаються вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (пункт 5 частини першої цієї статті).
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 (далі також Указ № 64/2022) у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, дія якого неодноразово продовжена.
Пунктом 2 Указу № 64/2022 постановлено військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Пунктом 3 цього Указу встановлено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Отже, Президент України на виконання пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України видав указ, який фактично запровадив особливий правовий режим воєнного стану.
Закон України «Про Національну поліцію» (надалі - Закон № 580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України «Про Національну поліцію» завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.
Як зазначено частиною 4 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» під час дії воєнного стану поліція діє згідно із призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно до Конституції України та Закону України "Про правовий режим воєнного стану".
Частиною 1-3 статті 2  Закону України «Про Національну поліцію» виконання інших (додаткових) повноважень може бути покладене на поліцію виключно законом. У разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь в обороні України, у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.
У ході забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості, виконання завдань територіальної оборони органи та підрозділи, що входять до системи поліції та дислокуються в межах Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, області, міста Києва, можуть підпорядковуватися за рішенням керівника поліції відповідному начальнику Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, області, місті Києві.
Отже, для забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану на працівників поліції покладаються додаткові повноваження, у зв`язку з чим працівники поліції несуть службу в посиленому варіанті та відносно поліцейських запроваджуються певні обмеження, які мають тимчасовий характер.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 10.12.2015 №1560 (надалі - Інструкція №1560) затверджена Інструкція про порядок переведення органів Національної поліції України на посилений варіант службової діяльності, яка визначає організаційно-правові основи та порядок переведення органів Національної поліції України (далі - НПУ) на посилений варіант службової діяльності, організацію управління та особливості діяльності поліції в умовах його введення.
Посилений варіант службової діяльності (далі - посилений варіант) - комплекс організаційно-правових, превентивних, профілактичних, оперативних та інших заходів, пов`язаних з особливим режимом виконання службових завдань і залученням значної кількості поліцейських з метою швидкої стабілізації оперативної обстановки, якщо наявними силами і засобами, що безпосередньо залучені до забезпечення публічної безпеки і порядку у повсякденному режимі несення служби, їх виконати неможливо.
Метою введення посиленого варіанта є найшвидша нормалізація оперативної обстановки та відновлення правопорядку, усунення загрози життю чи здоров`ю громадян, створення умов для нормального функціонування органів державної влади та органів місцевого самоврядування, інших соціальних інститутів суспільства.
Рішення щодо переведення на посилений варіант приймають, середі іншого: 1) Голова НПУ або особа, яка виконує його обов`язки, - стосовно всіх поліцейських як у масштабі держави, так і в окремих її регіонах (п.1) ч. 1 розділу ІІІ Інструкції №1560).
Відповідно до пп. 4 п. 1 наказу Національної поліції України №568 від 09.08.2022 керівникам структурних підрозділів центрального органу управління поліції, територіальних (у тому числі міжрегіональних) органів Національної поліції України, закладів та установ, що належать до сфери управління Національної поліції України наказано забороняти підлеглим працівникам виїзд за кордон (крім виняткових причин).
З тексту наказу Національної поліції України №568 від 09.08.2022 вбачається, що підставою для його видання є Укази Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" та від 14.04.2022 №133/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", пункти 4, 9 та 11 Положення про Національну поліцію України від 28.10.2015 №877, Інструкція №1560.
В якості мети введення посиленого варіанту службової діяльності на період дії на території України воєнного стану є належна реалізація заходів, передбачених Законом України "Про правовий режим воєнного стану", організація спільного виконання завдань з військовослужбовцями Збройних Сил України, Національної гвардії України з відсічізбройної агресії, звільнення територій та населених пунктів від окупації.
Суд вказує, що відповідно до формулювань пп. 4 п. 1 наказу Національної поліції України №568 від 09.08.2022 встановлення винятковості причин для погодження підлеглим працівникам виїзду за кордон належить до дискреційних повноважень керівників структурних підрозділів центрального органу управління поліції, територіальних (у тому числі міжрегіональних) органів Національної поліції України, закладів та установ, що належать до сфери управління Національної поліції України.
Повертаючись до обставин справи.
В поданому рапорті від 01.06.2025 позивач клопотав про надання відпустки з правом виїзду до Республіки Польща у зв`язку із нещодавно проведеною операцією на суглобі нижньої кінцівки та потребою у консультаційних та реабілітаційних заходах. 
Суд погоджується з доводами відповідача про те, що до наведеного рапорту позивачем не долучено жодних документів, на підтвердження тих обставин, якими ОСОБА_1 обґрунтовував необхідність виїзду за кордон під час відпустки.
Зокрема, позивачем не надано доказів проведення йому операції, а також доказів того, що саме в Республіці Польща позивачу будуть надаватися консультаційні та реабілітаційні заходи.
Отже, позивачем не доведено існування виняткових обставин та причин для надання йому дозовлу на виїзд за кордон.
Винятковість причин виїзду за кордон визначається керівником за результатами розгляду рапорту, в якому мають бути наведені відповідні причини, які мають бути підтверджені відповідними доказами.
Крім того, як вже було зазначено судом, надання оцінки наявності виняткових причин є дискреційними повноваженнями керівника позивача.
Щодо доводів позивача про відсутність законодавчих обмежень щодо вільного пересування поліцейських в межах України, а також заборони виїзду закордон.
З матеріалів справи вбачається, що 18.07.2025 позивач повторно звернувся із рапортом, в якому просив надати йому невикористану частину щорічної чергової основної оплачуваної відпустки за 2024 рік тривалістю 10 діб, та щорічну чергову додаткову оплачувану відпустку за стаж служби в поліції 9 років за 2024 рік, тривалістю 4 доби, з 20.09.2025 без виїзду за територію України.
Наведений рапорт позивача погоджено та Департаментом патрульної поліції видано наказ від 25.08.2025 №1378 ос, яким старшому лейтенанту поліції ОСОБА_1 (0006992), інспектору взводу № 1 роти № 2 батальйону № 1, надано частину основної відпустки за 2024 рік тривалістю 10 діб та додаткову за 2024 рік - 4 доби (стаж - 9 років на 28.10.2025), з 20 вересня до 03 жовтня 2025 року.
Отже, на підставі рапорту позивача від 18.07.2025 останньому надано відпустку, яку він просив надати на підставі рапорту від 01.06.2025, який є предметом розгляду в цій справі.
Відтак, не знайшли підтвердження доводи позивача про те, що йому заборонено вільно пересуватися в межах України під час відпустки.
З урахуванням наведеного, задоволення позовних вимог в частині видання наказу за наслідками розгляду рапорту позивача від 01.06.2025 є неможливим, оскільки право позивачем на відпустку вже реалізовано.
Щодо заборони на виїзд поліцейських за кордон.
В умовах воєнного або надзвичайного стану для поліцейських можуть бути встановлені окремі обмеження права виїзду закордон із зазначенням строку їх дії, про що судом вже зазначено вище та наведено відповідне нормативне обґрунтування.
Суд вказує, що свобода пересування в спірних правовідносинах підлягає лише таким обмеженням, що встановлені законом, і є необхідними у демократичному суспільстві з метою належної реалізації поліцейськими заходів, передбачених Законом україни "Про правовий режим воєнного стану", організації спільного виконання завдань з військовослужбовцями Збройних Сил України, Національної гвардії України з відсічі збройної агресії, звільнення територій та населених пунктів від окупації.
Отже, дії відповідача в спірних правовідносинах вчинено у відповідності до вимог Закону, а тому суд не вбачає правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог.
З огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд зазначає, що решта доводів та тверджень учасників справи, у контексті наведених правових вимог, не впливають на висновки суду за наслідком розгляду даної справи.
Розподіл судового збору не здійснюється.
Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя А.О. Сластьон