УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №278/6345/25 Головуючий у 1-й інст.  ОСОБА_1  
Номер провадження №11-кп/4805/343/26
Категорія ч.1 ст.309 КК України Доповідач                 ОСОБА_2   

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора:    ОСОБА_6 ,
обвинуваченого:    ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
захисника:    ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 17 грудня 2025 року у кримінальному провадженні №12025065610000200, внесеному до ЄРДР 10.09.2025, за обвинуваченням:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомир Житомирської області, громадянина України, який має повну середню освіту, не працюючий, одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 14.11.2001 року Богунським районним судом м. Житомира за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік;
- 27.12.2002 року Корольовським районним судом м. Житомира за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки;
- 04.01.2006 року Богунським районним судом м. Житомира за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;
- 19.03.2010 року Богунським районним судом м. Житомира за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;
- 29.10.2014 року Корольовським районним судом м. Житомира за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі;
- 28.09.2021 року Корольовським районним судом м. Житомира ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі;
- 08.04.2025 року Богунським районним судом м. Житомира за ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 17 грудня 2025 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК, та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить тридцять чотири тисячі гривень.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 судові витрати на проведення експертиз.
Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді, знищено речові докази.
Судом першої інстанції встановлено, що близько 01 вересня 2025 у невстановлений досудовим розслідуванням час ОСОБА_7 , перебуваючи неподалік вул. Незнайка у с. Станишівка Житомирського району, побачив ростучими в землі рослини коноплі.
Після цього у ОСОБА_7 виник протиправний умисел, направлений на незаконне придбання та зберігання вищевказаних рослин без мети збуту.
Реалізуючи свій протиправний умисел, усвідомлюючи, що це є наркотичний засіб, ОСОБА_7 своїми руками вирвав вищевказані рослини, тим самим незаконно придбав без мети збуту наркотичний засіб «канабіс» масою 325,543 г, обіг якого обмежено, згідно таблиці ІІ списку №1 «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000.
Після цього ОСОБА_7 незаконно, зберігаючи при собі вищевказаний наркотичний засіб, переніс його у поліетиленовому пакеті до горища підсобного приміщення за місцем свого проживання, де зберігав сухі рослини конопель, для власного вжитку без мети збуту.
У подальшому під час проведення огляду місця події у період часу з 15:01 год по 15:16 год 10.09.2025, проведеного за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Станишівка, вул. Незнайка, 2, працівниками відділу поліції № 1 Житомирського районного управління поліції № 1 ГУНП в Житомирській області, виявлено та вилучено наркотичний засіб, обіг якого обмежено - канабіс, масою не менше 325,543 г, який останній зберігав без мети збуту. 
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.309 КК України у виді штрафу в розмірі 34 000 грн. На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання за цим вироком повністю приєднати покарання, призначене за вироком Богунського районного суду м. Житомира від 08.04.2025, та остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі та штрафу в сумі 34 000 грн., який на підставі ч.3 ст.72 КК України виконувати самостійно. В решті вирок залишити без змін. 
Зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та не приєднав покарання за попереднім вироком за вимогами ст.71 КК України, з урахуванням вимог ст.72 КК України. 
Прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
Обвинувачений та захисник залишили розгляд апеляційної скарги на розсуд суду.
Заслухавши доповідача, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку обвинуваченого та захисника, які залишили розгляд апеляційної скарги на розсуд суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та правова кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст.309 КК України учасниками судового провадження не оспорюються та не оскаржуються, а тому у відповідності до положень ст.404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. 
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції зазначених вимог Закону дотримався не в повному обсязі.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.
При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 72 КК основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.
Отже, положення ч. 3 ст. 72 КК України не тільки не виключають можливості застосування положень статей 70, 71 КК України щодо призначення покарання за сукупністю злочинів та за сукупністю вироків, але й прямо вказують на необхідність такого застосування. Зазначені положення передбачають лише неможливість складення цих покарань з іншими видами покарань при призначенні їх за сукупністю злочинів або за сукупністю вироків і необхідність самостійного (окремого) виконання цих покарань. Відповідну правову позиції висловлено Верховним Судом у справі №243/2528/19 (постанова від 26.05.2020).
Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що наведених вимог закону судом першої інстанції враховано не було.
Як вбачається з матеріалів провадження та вироку, обвинувачений ОСОБА_7 раніше судимий Богунський районним судом м. Житомира від 08.04.2025 за ч.2 ст.186 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, яке не відбуте. 
В межах кримінального провадження, яке переглядається судом апеляційної інстанції, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України 10 вересня 2025 року, тобто після ухвалення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання за ним.
Однак, у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 судом першої інстанцій при постановленні вироку зазначені приписи враховано не було, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме до незастосування статей 71 та 72 КК України при призначенні остаточного покарання за сукупністю вироків.
Питання про призначення покарання за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК України є таким, що погіршує становище особи.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Необхідність застосування більш суворого покарання, згідно пункту 2 частини 1 статті 420 КПК України, є підставою для скасування вироку в цій частині та ухвалення нового вироку.
Доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність колегія суддів вважає обґрунтованими.
Враховуючи те, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, через неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, колегія суддів вважає слушними доводи прокурора та приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 остаточного покарання за сукупністю вироків, приєднавши до покарання в повному обсязі невідбуте покарання за вироком Богунського районного суду м. Житомира від 08.04.2025 у виді позбавлення волі 4 роки 10 місяців 15 днів. Виконання штрафу за вказаним вироком на підставі ч.3 ст.72 КК України визначити до окремого виконання. 
У решті вирок суду слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити. 
Вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 17 грудня 2025 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК України в частині призначеного покарання скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) грн.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за новим вироком, повністю приєднати невідбуте покарання у виді позбавлення волі за вироком Богунського районного суду м. Житомира від 08.04.2025, яке станом на сьогодні (24.02.2026) становить 4 роки 10 місяців 15 днів, та остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді 4 (чотирьох) років 10 (десяти) місяців 15 (п`ятнадцяти) днів позбавлення волі та штрафу в розмірі 34 000 (тридцять чотири тисячі) грн. 
Початок строку покарання рахувати з дня винесення даного вироку. 
Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 34 000 (тридцять чотири тисячі) грн. - виконувати самостійно.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді: