ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 р.	Справа № 520/8217/25	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 21.01.2026 р. (постановлену суддею Спірідоновим М.О.) в справі № 520/8217/25 за заявою ОСОБА_1 , поданою в порядку ст. 382 КАС України в справі № 520/8217/25
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області    
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо непроведення ОСОБА_1 з 01.03.2025 р. індексації пенсії, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 р. № 209 «Про індексацію пенсійних та страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році» та виплати пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 р. № 2262-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 р. № 7-рп/2016 у неповному розмірі, з обмеженням її максимальним розміром; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити з 01.03.2025 виплату ОСОБА_1 пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 р. № 2262-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 без будь-якого обмеження максимальним розміром, з урахуванням індексації, установленої згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 р. № 209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році» та здійснити виплату з урахуванням проведених виплат.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2025 р. в справі № 520/8217/25 позов ОСОБА_1 задоволено частково, а саме: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо застосування з 01.03.2025 р. понижуючих коефіцієнтів, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану» при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 пенсії; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити з 01.03.2025 р. ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії без застосування понижуючих коефіцієнтів, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану», з урахуванням раніше виплачених сум; в іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 та Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подали апеляційні скарги.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 02.09.2025 р. в справі № 520/8217/25 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області залишено без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, а саме: рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2025 р. в справі № 520/8217/25 скасовано в частині відмови у задоволенні позову про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити з 01.03.2025 р. виплату ОСОБА_1 пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 р. № 7-рп/2016 без будь-якого обмеження максимальним розміром, з урахуванням проведених виплат; прийнято в цій частині постанову про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити з 01.03.2025 р. виплату ОСОБА_1 пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 р. № 2262-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 р. № 7-рп/2016 без будь-якого обмеження максимальним розміром, з урахуванням проведених виплат; в іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2025 р. в справі №520/8217/25 залишено без змін.
01.10.2025 р. до суду першої інстанції надійшла заява позивача в порядку ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій заявник просив: зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області протягом 10 днів з дня отримання ухвали подати звіт про виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 02.09.2025 р. в справі № 520/8217/25; попередити відповідача, що відповідно до ч. 3 ст. 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення; попередити відповідача, що відповідно до ч. 10 ст. 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неподання звіту у строк, встановлений судом, або у разі подання звіту з порушенням такого строку та за відсутності поважних причин, які унеможливили його вчасне подання, суд встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу, а також накладає штраф на керівника такого суб`єкта владних повноважень; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області протягом п`яти днів з дня отримання ухвали суду надати до Харківського окружного адміністративного суду докази в частині здійснення з 01.03.2025 р. виплати ОСОБА_1 пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 р. № 2262-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 р. № 7-рп/2016 без будь-якого обмеження максимальним розміром, з урахуванням проведених виплат.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 08.10.2025 р. залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в справі № 520/8217/25.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 12.11.2025 р. в справі № 520/8217/25 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, а саме: ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 08.10.2025 р. в справі №520/8217/25 скасовано; адміністративну справу №520/8217/25 направлено до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2025 р. задоволено заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в справі № 520/8217/25, а саме: зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подати у місячний термін звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2025 р. та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 02.09.2025 р. в справі № 520/8217/25 в повному обсязі.
07.01.2026 р. до суду першої інстанції надійшов звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2025 р. та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 02.09.2025 р. в справі № 520/8217/25.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 21.01.2026 р. прийнято звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про виконанням судового рішення в справі № 520/8217/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Не погодившись із ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 21.01.2026 р., позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив: ухвалу суду першої інстанції скасувати; відмовити у прийнятті звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2025 р. та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 02.09.2025 р. в справі № 520/8217/25; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області протягом тридцяти днів з дня прийняття постанови Другого апеляційного адміністративного суду подати до Харківського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2025 р. та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 02.09.2025 р. в справі № 520/8217/25 в повному обсязі; попередити відповідача, що відповідно до ч. 10 ст. 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неподання звіту у строк, встановлений судом, або у разі подання звіту з порушенням такого строку та за відсутності поважних причин, які унеможливили його вчасне подання, суд встановлює новий строк для подання звіту відповідно до ч. 3 ст. 382-1 цього Кодексу, а також накладає штраф на керівника такого суб`єкта владних повноважень. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи. Позивач вважає, що судове рішення у цій справі відповідачем повністю не виконано, доказів щодо виплати ОСОБА_1 пенсії у повному розмірі без обмеження максимальним розміром та припинення застосування обмеження виплати пенсії граничною величиною, а також здійснення виплати заборгованості, з урахуванням раніше виплачених сум, відповідачем не надано.
Відповідач подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Позивач в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу суду першої інстанції, відмовити у прийнятті звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2025 р. та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 02.09.2025 р. в справі № 520/8217/25 та зобов`язати відповідача подати новий звіт про виконання рішення суду.
Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив суд залишити без змін ухвалу суду першої інстанції.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Приймаючи звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2025 р. та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 02.09.2025 р. в справі № 520/8217/25, суд першої інстанції виходив з того, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області вчинено дії по виконанню судового рішення у цій справі.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про прийняття звіту відповідача про виконання рішення у цій справі.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи.
Згідно з ч. 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 382-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає звіт суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення протягом десяти днів з дня його надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням сторін - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 382-1 цього Кодексу. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.
Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.
Суд також відмовляє у прийнятті звіту, якщо звіт подано без додержання вимог частин другої та/або третьої статті 382-2 цього Кодексу.
У разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення.
Відповідно до ч. 11 ст. 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо суд прийняв звіт про виконання судового рішення, але суб`єктом владних повноважень відповідне судове рішення виконано не в повному обсязі, суд одночасно встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу.
У рішенні від 30.06.2009 р. № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).
Також Європейський Суд з прав людини звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у праві Скордіно проти Італії (Scordino v. Italy). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі Сіка проти Словаччини (Sika v. Slovaki), № 2132/02, пп. 24-27, від 13.06.2006 р., пп. 18 рішення Ліпісвіцька проти України №11944/05 від 12.05.2011 р.).
Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах Бурдов проти Росії від 07.05.2002 р., Ромашов проти України від 27.07.2004 р. Шаренок проти України від 22.02.2004 р. зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язальне рішення залишалося без дієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.
Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі Сокур проти України (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26.04.2005 р. та у справі Крищук проти України (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19.02.2009 р.).
Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.05.2002 р. у справі Бурдов проти Росії визначив, що у контексті статті 6 Конвенції виконання судового рішення, прийнятого будь-яким судом, має розглядатися як складова "судового розгляду".
У рішенні Конституційного Суду України від 13.12.2011 р. №17-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції є заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист (абзац восьмий підпункту 6.3 пункту 6).
Таким чином, розглядаючи звіт суб`єкта владних повноважень про виконання рішення, суд повинен перевірити чи досягнуто мети задля якої постановлено судове рішення, тобто чи відбулося фактичне відновлення порушеного права.
Як вбачається зі змісту поданого відповідачем звіту від 07.01.2026 р., 03.12.2025 р. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2025 р., що частково змінено постановою Другого апеляційного суду від 02.09.2025 р. в справі № 520/8217/25, проведено перерахунок пенсії з 01.03.2025 р., без застосування понижуючих коефіцієнтів, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 р. № 1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану» та з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 р. № 7-рп/2016 без будь-якого обмеження максимальним розміром, з урахуванням раніше проведених виплат.
З наданих до звіту доказів встановлено, що позивачу проведено перерахунок пенсії на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2025 р. та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 02.09.2025 р. в справі № 520/8217/25, який підтверджується витягом з пенсійної справи № 2001027559. 
Після проведення перерахунку пенсії на виконання рішення суду дані з електронної підсистемі ПВП ДКГ «Військові пенсії» інтегровано до підсистеми Реєстр судових рішень.
За результатом перерахунку на момент виконання рішення суду загальна сума доплати за період з 01.03.2025 р. по 31.12.2025 р. склала 18750,00 грн., яку обліковано в підсистемі «Реєстр судових рішень» Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України (ІКІС ПФУ), виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою за № 821-18069.
Відповідно до розрахунку з підсистеми «Реєстр судових рішень» ІКІС ПФУ станом на 01.01.2026 р. загальна заборгованість за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2025 та постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 02.09.2025 р. в справі № 520/8217/25: відкладена заборгованість за минулий період (з 01.03.2025 р. по 01.09.2025 р.) - 11312,50 грн. (з дати відповідно до зобов`язання по суду по дату набрання законної сили рішення суду) (джерело фінансування - кошти Державного бюджету); поточна заборгованість (з 02.09.2025 р. по 31.12.2025 р.) - 7437,50 грн. (з дати набрання законної сили рішення суду по місяць виконання рішення суду) (джерело фінансування кошти Державного бюджету).
Виплата боргу можлива лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок виділення коштів з державного бюджету на виплату заборгованості.
За додатковими відомостями проведено виплату поточної заборгованості в грудні 2025 року: проведено виплату в сумі 1812,50 грн. (за період з 02.09.2025 р. по 30.09.2025 р.) (за рахунок коштів Державного бюджету України); проведено виплату в сумі 1875,00 грн. (за період з 01.10.2025 р. по 31.10.2025 р.) (за рахунок коштів Державного бюджету України); проведено виплату в сумі 1875,00 грн. (за період з 01.11.2025 р. по 30.11.2025 р.) (за рахунок коштів Державного бюджету України).
Станом на 06.01.2026 р. невиплаченою залишається частина відкладеної заборгованості у сумі 11312,50 грн., джерелом фінансування якої є кошти Державного бюджету України, а також частина поточної заборгованості у сумі 1875,00 грн. (за період з 01.12.2025 р. по 31.12.2025 р.).
Виплата нарахованої різниці в пенсії за судовим рішенням провадиться відповідно до вимог Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 № 821 (в подальшому - Порядок № 821).
Відповідно до п.п. 5-8 Порядку №821, виплати нарахованих на виконання рішень суду сум пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці) за минулий час проводяться щомісяця одержувачам, яких включено до переліку станом на 1 число місяця, що передує місяцю, в якому здійснюється виплата. На забезпечення таких виплат щомісяця спрямовується частина бюджетних асигнувань відповідно до розпису державного бюджету/помісячного розпису доходів і видатків бюджету Пенсійного фонду України на відповідну мету в межах коштів, передбачених бюджетом Пенсійного фонду України на відповідний рік.
Видатки на виплату перерахованих пенсій за рішенням суду здійснюються в межах бюджетних асигнувань відповідно до розпису державного бюджету/помісячного розпису доходів і видатків бюджету Пенсійного фонду України на відповідну мету, які передбачені бюджетом Пенсійного фонду України на відповідний рік, одержувачам, яких включено до переліку станом на 1 число місяця, що передує місяцю, в якому здійснюється виплата.
Для забезпечення виплат за рішеннями суду, передбачених пунктами 5 і 6 цього Порядку, виплата пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці) проводиться в сумі, що визначається пропорційно виділеним на зазначені цілі бюджетним асигнуванням відповідно до розпису державного бюджету/помісячного розпису доходів і видатків бюджету Пенсійного фонду України, які передбачені бюджетом Пенсійного фонду України на відповідний рік, але не більшій від належної до виплати суми, що обліковується в переліку.
Невиплачені протягом поточного бюджетного періоду суми нарахованих на виконання рішень суду сум пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці) за минулий час і перерахованих пенсій за рішенням суду виплачуються в наступному бюджетному періоді в межах встановлених бюджетних асигнувань у порядку, передбаченому пунктами 5 - 7 цього Порядку.
Таким чином, пенсійний орган не може визначити орієнтовні строки повного виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2025 р. та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 02.09.2025 р. в справі № 520/8217/25 в частині виплати всієї суми заборгованості, оскільки виплата напряму залежить від виділених бюджетних асигнувань, із урахуванням принципу пропорційності виплати коштів кількості проведених перерахунків на виконання судових рішень.
Верховний Суд в постанові від 31.08.2023 р. в справі 560/16807/21 дійшов висновку, що оскільки відповідач (ГУ ПФУ у Хмельницькій обл.) є територіальним органом виконавчої влади, який в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента України, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, він повинен враховувати приписи статті 116 Бюджетного кодексу України, які забороняють взяття бюджетних зобов`язань за відсутності відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків за відсутності бюджетних призначень, та Порядку, яким узгоджено механізм забезпечення виконання взятих на себе державою зобов`язань з приписами бюджетного законодавства.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб виплата пенсій», у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України.
Відповідно до п.п. 20, 29 ч. 1 ст. 116 Бюджетного кодексу України, взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.
Статтею 95 Конституції України визначено, що бюджетна система України будується на засадах справедливого і неупередженого розподілу суспільного багатства; виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків; держава прагне до збалансованості бюджету України. 
Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеного в постанові від 24.07.2023 р. в справі №420/6671/18.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що повне виконання рішення суду у цій справі залежить не тільки від Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, а в першу чергу від виділення коштів з Державного бюджету України до Пенсійного фонду України та їх подальшого перерахування до територіального органу.
Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про прийняття звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про виконанням судового рішення в справі № 520/8217/25.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку. 
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 21.01.2026 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 21.01.2026 р. по справі № 520/8217/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк	
Судді	   	Л.В. Любчич   О.А. Спаскін   	
Повний текст постанови складено 16.03.2026 року