Заводський районний суд м. Запоріжжя 
Справа № 332/4967/24
Провадження №: 2/332/68/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 квітня 2026 р. м. Запоріжжя
Заводський районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючої судді Ретинської Ю.І.,
за участю:
секретаря судового засідання Карліної А.М.,
позивачки ОСОБА_1 ,
представника позивачки - адвоката Мельнікова О.А., 
відповідача ОСОБА_2 , 
представників відповідача – адвокатів Безрукової С.О., Вишнякової І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Запоріжжя у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі ІНФОРМАЦІЯ_2 , про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів та за позовом ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Безрукова Світлана Олександрівна, до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей Вільнянської міської ради, Державна прикордонна служба України, про визначення місця проживання дитини,
ВСТАНОВИВ:
Стислий виклад позицій сторін.
ОСОБА_1 27 серпня 2024 року звернулася до Заводського районного суду м. Запоріжжя з даним позовом, посилаючись на те, що 13 лютого 2016 року вона уклала шлюб з ОСОБА_2 . Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає разом із нею і перебуває на її утриманні.
Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області, яке набрало законної сили від 31 травня 2021 року по справі № 314/890/21, шлюб між ними розірваний.
З початку повномасштабного вторгнення рф до України вона з донькою евакуювались та на теперішній час проживають у Польщі. Колишній чоловік сам наполягав на тому, щоб вони виїхали разом з його сестрою, її сім`єю та його батьками. Разом вони прожили три місці, після чого роз`їхались. Колишній чоловік майже 2,5 роки не цікавився донькою: де вона проживає, в яких умовах, як харчується тощо. Але, на прохання ОСОБА_2 26.06.2024 позивачка відпустила доньку із сестрою відповідача до України на 2 тижні, щоб донька зустрілась зі своїм батьком.
Через 2 тижні сестра колишнього чоловіка повинна була повертатись і обіцяла, що приїде разом з ОСОБА_4 , але цього не сталося. Через що вона сама поїхала до Запоріжжя 07.08.2024 року, але їй повідомили, що донька, ніби то в Одесі, хоча, насправді, вона була у Дніпрі. Колишній чоловік з донькою не буває, оскільки вже має нову сім`ю та немовля. Софія постійно знаходиться або у бабусі у м. Вільнянськ, або із сестрою колишнього чоловіка.
Вважає, що така зацікавленість дитиною викликана можливістю відстрочки від мобілізації.
На сьогоднішній день позивачка має у Польщі місце для комфортного проживання, постійну роботу, ОСОБА_4 пройшла співбесіду в місцеву школу, крім того, Софія зарахована до Запорізької гімназії № 47.
Через що просить визначити місце проживання із нею, також просить стягнути на її користь аліменти на утримання доньки в розмірі від заробітку (доходу) батька, оскільки угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто, а на утримання дитини отримує інколи нерегулярні виплати. Також просила покласти судові витрати на відповідача.
24.12.2024 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача – адвокат Безрукова С.О. просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх недоведеність та необґрунтованість. Зазначила, що виїзд та оплату проживання позивачки із донькою, батьками та сестрою було організовано саме відповідачем. На всі звернення Відповідача до Позивачки відносно зустрічі зі донькою, остання відповідала відмовою. Відповідач періодично перераховував кошти та дзвонив доньці. Під час розмов донька висловлювала бажання жити та навчатися в Україні. Між ними склалися дуже теплі відносини. Захисник також зауважила на відсутності належного оформлення права власності на нерухомість, що ставить під сумнів про належність Позивачці квартири. Натомість, Відповідач працює директором ТОВ «Ділма», має у власності квартиру, наразі проживає у приватному будинку своєї матері, що має належні житлові умови. Крім того, вважає, що посилання Позивачки про те, що Відповідач став цікавитися дитиною лише для отримання відстрочки від мобілізації, не підтверджені належними та допустимими доказами, оскільки Відповідач знаходиться на військовому обліку, своєчасно оновлює свої дані та проходить огляди.
22 серпня 2024 року ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Безрукова Світлана Олександрівна, звернувся до Вільнянського районного суду Запорізької області із позовною заявою до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей Вільнянської міської ради, Державна прикордонна служба України, про визначення місця проживання дитини, яку в подальшому було уточнено.
Так, уточнена позовна заява від 10.10.2024 обґрунтована тим, що з 13 лютого 2016 року Позивач та Відповідачка перебували у шлюбі. 31 травня 2021 року набрало законної сили рішення Вільнянського районного суду Запорізької області по справі №314/890/21 про розірвання шлюбу між Позивачем та Відповідачкою. В даному шлюбі народилася донька Позивача та Відповідачки - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 . До розлучення донька проживала з матір`ю ОСОБА_1 у м. Запоріжжі. З початком військових дій на території України Відповідачка з донькою виїхали до Польщі. В період проживання дитини у м. Запоріжжя Позивач постійно зустрічався та спілкувався з дитиною, займався її вихованням, при цьому постійно переводив гроші на карту відповідачки для утримання доньки. Між Позивачем та донькою склалися дружні стосунки, дитина з радістю спілкується з батьком, вже декілька місяців донька мешкає у сім`ї Позивача та проживає разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 . Донька висловила батькові своє бажання жити та навчатися в Україні, тому Позивач, діючи саме в інтересах доньки, звернувся до служби у справах дітей Вільнянської міської ради із заявою про визначення місця проживання ОСОБА_3 з Позивачем. Крім того, донька зарахована до 1 класу ОЗО Матвіївський ЗНВК «ВСЕСВІТ» МСР. Також, представник зазначає, що донька дуже прив`язана до батька, у них добрі дружні стосунки. Позивач працює директором ТОВ «Ділма», має у власності квартиру, наразі проживає у приватному будинку своєї матері, що має належні житлові умови. На підставі чого позивач просив визначити місце проживання дитини із батьком та стягнути з ОСОБА_1 на його користь аліменти на утримання дитини не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також просив стягнути з відповідачки судові витрати. 
19 листопада 2024 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_2 , згідно якого ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні зустрічного позову у повному обсязі за недоведеністю та необґрунтованістю. Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 вказує, що ОСОБА_2 оманою виманив ОСОБА_4 до України, після чого всіляко перешкоджає їй спілкуватися із донькою. Посилання Позивача ОСОБА_2 щодо його спільного проживання із донькою у будинку матері у м. Вільнянськ вважає неправдою, оскільки ОСОБА_2 із іншою сім`єю та дитиною проживає у м. Запоріжжі і мало часу приділяє ОСОБА_4 . Натомість ОСОБА_4 у м. Вільнянськ проживає із сестрою ОСОБА_2 в одній кімнаті, про що вона знає від доньки. Неправдою є також твердження, що вона не працює та не має житла. 
Крім того, ОСОБА_1 18.11.2024, 24.12.2024, 25.02.2025 надавалися додаткові пояснення у справі, з яких слідує, що сестра колишнього чоловіка ОСОБА_2 – ОСОБА_5 вивезла доньку ОСОБА_4 без її відома закордон. У неї відсутній будь-який зв`язок із донькою. При цьому, ОСОБА_2 залишився на території України. Вважає дії відповідача ОСОБА_2 жодним чином не відповідають інтересам дитини. Також зазначила, що з відкритих джерел їй стало відомо, що ОСОБА_2 також працює директором ТОВ «БУДЕЛІТАКТИВ», тоді як Запорізьким районним судом 17.01.2025 у справі №317/4597/23 відносно директора ТОВ «БУДЕЛІТАКТИВ», підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 191 ч. 4, ст. 366 ч. 1 КК України, обрано запобіжний захід. 
06.03.2025 на адресу суду надійшли додаткові пояснення представника ОСОБА_6 – адвоката Безрукової С.О., з яких слідує, що дійсно дитина на деякий час виїхала на відпочинок за межі України і не було зв`язку, проте в подальшому зв`язок налагодили. Представник звернула увагу на те, що протягом усього часу перебування справи у суді ОСОБА_2 намагався мирно врегулювати спір, але ОСОБА_1 не погоджується на будь-які переговори. У ОСОБА_2 на даний час відсутня будь-яка можливість виїжджати за межі країни, відповідно, не буде можливості зустрічатися із донькою. Щодо досудового розслідування відносно ОСОБА_2 зазначила, що вироку у справі ще немає, а йому обрано найлегший запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. Також, представник відповідача за первісним позовом зауважила, що ОСОБА_1 ще у березні 2023 припинила свою підприємницьку діяльність, чим вводить суд в оману. 
Заяви, клопотання інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою судді Вільнянського районного суду Запорізької області цивільну справу №314/3744/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей Вільнянської міської ради, Державна прикордонна служба України, про визначення місця проживання дитини передано до Заводського районного суду за підсудністю.
Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24.09.2024 року відкрито провадження у справі № 332/4967/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі ІНФОРМАЦІЯ_2 , про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання.
Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21.11.2024 було частково задоволено клопотання позивачки ОСОБА_1 про забезпечення позову.
Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя у складі головуючого судді Яцуна О.С. матеріали цивільної справи №314/3744/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей Вільнянської міської ради, Державна прикордонна служба України, про визначення місця проживання дитини передано судді Ретинській Ю.І. для вирішення питання про об`єднання в одне провадження з цивільною справою №332/4967/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі ІНФОРМАЦІЯ_2 , про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів.
Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11.02.2025 було задоволено заяву позивачки ОСОБА_1 та приведено у відповідність до вимог ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21.11.2024 про забезпечення позову.
Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20.02.2025 було задоволено клопотання представника ОСОБА_2 – адвоката Безрукової С.О. про об`єднання справ в одне провадження. Було об`єднано справу №332/4967/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі ІНФОРМАЦІЯ_2 , про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів та справу №314/3744/24 за позовом ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Безрукова Світлана Олександрівна, до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей Вільнянської міської ради, Державна прикордонна служба України, про визначення місця проживання дитини в одне провадження.
Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 27.02.2025 було задоволено клопотання відповідача ОСОБА_2 про забезпечення позову.
Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 04.03.2025 було задоволено клопотання позивачки ОСОБА_1 про забезпечення позову.
Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 06.03.2025 було закрито підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду.
Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 02.05.2025 задоволено клопотання представника позивачки ОСОБА_1 – адвоката Мельнікова О.А. про витребування доказів.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 09.04.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задоволено, ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 27.02.2025– скасовано.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 07.05.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , як осіб, які не брали участі у справі, з підстав вирішення судом питань про їх права та обов`язки, в особі представника Середи Андрія Анатолійовича – задоволено частково, ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11.02.2025 в частині зазначених відомостей про ОСОБА_7 та ОСОБА_5 – скасовано, в іншій оскаржуваній частині – ухвалу залишено без змін.
Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21.05.2025 було частково задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову.
Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 25.06.2025 було частково задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 08.07.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника – адвоката Мельнікова О.А. – залишено без задоволення, ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21.05.2025 – залишено без змін.
Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09.09.2025 було залишено без розгляду заяву ОСОБА_1 про розстрочення або відстрочення виконання ухвали Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09.09.2025.
Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09.09.2025 було відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу, а саме ухвали Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09.09.2025, таким, що не підлягає виконанню.
Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09.09.2025 було відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення судового рішення, а саме ухвали Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09.09.2025.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 14.10.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишено без задоволення, ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 25.06.2025 – залишено без змін.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 14.10.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишено без задоволення, ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09.08.2025 – залишено без змін.
Зміст вступних слів учасників процесу, думки дитини та показів свідка. 
У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник – адвокат Мельніков О.А. підтримали власні позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, зазначених у позові, у відзиві на позов ОСОБА_2 та у додаткових поясненнях. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 просили відмовити у повному обсязі.
У судовому засіданні позивачка додатково пояснила, що 02.03.2025 ОСОБА_5 разом із ОСОБА_4 затримали на кордоні в Угорщині, вона приїхала та забрала ОСОБА_4 . З того часу дитина проживає із нею у Польщі. Коли ОСОБА_1 забрала дитину, номер телефону дитини надала відповідачу, але вперше ОСОБА_2 написав лише 29 травня. 
Відповідач ОСОБА_2 та його представники Безрукова С.О., Вишнякова І.О. у судовому засіданні позов ОСОБА_1 не визнали в повному обсязі, просили відмовити у його задоволенні, власні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.
Представник третьої особи - Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району надала заяву про розгляд справи без її присутності. Акт обстеження умов проживання матері є в матеріалах справи, висновок про визначення місця проживання дитини було надано до суду службою у справах дітей Вільнянської міської ради.
Представник третьої особи - ІНФОРМАЦІЯ_5 в особі ІНФОРМАЦІЯ_2 у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, жодних заяв суду не надав.
Представник третьої особи - Служби у справах дітей Вільнянської міської ради надала заяву про розгляд справи без їх участі та винести рішення враховуючи інтереси дитини.
Представник третьої особи - Державної прикордонної служби України через електронний суд подав заяви про розгляд справи за його відсутності, просить суд прийняти законне, вмотивоване та обґрунтоване рішення.
З метою з`ясування прихильності дитини до кожної зі сторін спору та її ставлення до зміни місця проживання суд вирішив опитати дитину в судовому засіданні.
Правом на залучення психолога скористалася сторона позивача ОСОБА_1 , опитування дитини було проведене з участю спеціаліста - психолога ОСОБА_8 .
У порядку статті 171 Сімейного кодексу України суд вислухав думку малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Спілкування з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка на дату судового засідання 04.12.2025 мала повних 8 років, пройшло у спокійній обстановці, дівчинка проявила себе як активна і розумна дитина, суд не виявив у її поведінці та висловлюваннях явних ознак страху. 
У судовому засіданні дитина пояснила, що вони приїхали до Польщі, коли почалась війна. У Запоріжжі вона проживала із мамою. Коли вона була в Запоріжжі, з татом бачилась та спілкувалась, а коли переїхали до Польщі, з татом стали спілкуватися рідко по телефону. 
Влітку 2024 року приїхала до бабусі та дідуся у м. Вільнянськ, а тато проживав у м. Запоріжжі. Тато інколи приїжджав до м. Вільнянську. Тоді мама також проживала окремо від неї, але приїжджала до м. Вільнянськ, щоб побачитись.
У Польщі у неї є друзі. Вона ходить у польську школу та навчається онлайн у Матвіївському ліцеї «Всесвіт». Мама водить її на зайняття по танцям. Вона хотіла би проживати з мамою у Польщі.
Зараз із бабусею та дідусем не спілкується телефоном. Не хотіла би з ними спілкуватись, і з татом також. Тому що вона любить тільки маму, а їх ні, через те, що вони ховали її від мами. Вивозили закордон, нібито від війни, насправді, ховали від мами. Вона це сама зрозуміла, через те, що дуже рідко давали спілкуватись з мамою, але вона хотіла частіше. Також ховали телефон від неї та вимикали звук на телефоні, щоб вона не дзвонила мамі. А ще тато примушував займатися боксом, коли вона цього не хотіла.
Коли була у м. Вільнянську, були обстріли не часто, практично не чула їх.
Зараз проживає у Польщі з мамою, ОСОБА_9 і домашньою тваринкою.
Ельдар – це друг мами. Він постійно проживає з мамою та нею. Їй подобається разом з ОСОБА_9 та мамою проживати.
У судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що він є батьком ОСОБА_2 .
Позивачка передала доньку ОСОБА_10 на літо. ОСОБА_11 з сестрою ОСОБА_10 , яка також знаходилась у Польщі, домовились, щоб ОСОБА_12 привезла ОСОБА_4 до батька в Україну, після цього дитина вже залишилась у м. Вільнянську. Не знає, про що була домовленість між ними. Перед цим ОСОБА_10 неодноразово просив позивачку приїхати з дитиною десь поближче до кордону, наприклад, у Львівську область, щоб зустрітись, через те, що ОСОБА_10 не має змоги особисто приїхати до Польщі. Але ОСОБА_1 нічого не робила. 
Коли ОСОБА_4 приїхала з Польщі, вона із ОСОБА_10 проживали за адресою АДРЕСА_2 , дитина там почувалась дуже добре. За цією адресою ще проживає він та бабуся – мати відповідача. Там у дитини є своя кімната, іграшки, встановили батут у дворі, басейн. З дитиною вдень була бабуся. На вихідні ОСОБА_10 з ОСОБА_4 їздили до Запоріжжя, там проводили час разом та їздили в центр міста гуляти. 
Через місяць-півтора позивачка приїхала до України, вона просила забрати дитину у відповідача та поїхати до Польщі. Не знає, як так сталось, що стався конфлікт про місце проживання дитини.
Впевнено заявляє, що коли приїжджала позивачка та спілкувалась з дитиною, нікого іншого при цих зустрічах не було. Вони спілкувались наодинці та мали необмежений час у спілкуванні. 
Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 проживала з позивачкою в м. Запоріжжі. Непорозумінь щодо місця проживання тоді не виникало, бо відповідач кожні вихідні зустрічався з дитиною, коли був час, у будні дні також. На сьогоднішній день дитина проживає в Польщі, у відповідача немає взагалі можливості спілкуватись із дитиною, через те, що позивачка заблокувала відповідача у телефоні. Він та бабуся дитини також не мають можливості спілкуватись, через те, що у них немає номеру телефону дитини. 
У ОСОБА_10 є друга сім`я, є друга дитина. Весь час ОСОБА_10 проживав окремо від них, за адресою АДРЕСА_2 .
Софію відправили восени з сестрою відповідача та її дитиною на відпочинок закордон. Вони були там 2 місяці. ОСОБА_10 з ними не було, але він із дитиною спілкувався телефоном. Позивачка знала про виїзд ОСОБА_4 закордон. 
Через те, що позивачка проживає з чоловіком, про якого відповідачу та йому нічого не відомо і через те, що позивачка не дає змоги спілкуватись дитині із батьком, він вважає, що дитині буде краще проживати з батьком. Вважає, що позивачка примушує дитину називати «батьком» чоловіка, з яким Вона зараз мешкає у Польщі.
Неодноразово він з ОСОБА_10 питали у ОСОБА_4 , чи хоче вона залишитись в Україні, чи повернутись до Польщі, на що дитина відповідала, що хоче залишись в Україні, але також з мамою.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Заслухавши пояснення сторін, думку малолітньої дитини, покази свідка, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Судом встановлено, що з 13 лютого 2016 року сторони перебували у шлюбі, який рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 28.04.2021, яке набрало законної сили 31.05.2021, був розірваний (т. 1 а.с. 10-11, 22).
Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 9 зворотній бік).
Після розірвання шлюбу, малолітня ОСОБА_3 залишилася проживати разом з матір`ю – ОСОБА_1 , спочатку у м. Запоріжжі, потім через війну переїхали до Польщі. Даний факт сторонами не спростовується.
У зв`язку із тим, що сторони разом не проживають, ОСОБА_1 на даний час проживає у Польщі, між ними виник спір щодо визначення місця проживання дитини.
Так, відповідач ОСОБА_2 стверджує, що не мав змоги побачитися із донькою після їх переїзду до Польщі, оскільки позивачка ОСОБА_1 не погоджувалась привезти дитину на територію України.
В той же час, позивачка стверджує, що відповідач створював перешкоди для її спілкування із дочкою. Так, влітку 2024 року вона надала дозвіл та відправила на два тижні разом із ОСОБА_5 доньку ОСОБА_4 до м Запоріжжя з метою побачитися із батьком. Разом з тим, ОСОБА_2 залишив дитину, в подальшому відправив доньку із ОСОБА_5 на декілька місяців закордон, у неї не було можливості спілкуватися із донькою, вона, навіть, не знала, де та знаходиться. Внаслідок чого позивачка звернулася із заявою до правоохоронних органів (т. 1 а.с. 23).
Той факт, що сторони не можуть домовитися про місце проживання дитини та про наявність спільних перешкод у спілкуванні підтверджується листуванням у месенджерах між сторонами (т. 1 а.с. 54-56, 82-84, 131-156, т. 2 а.с. 145-149, 170-172, т. 3 а.с. 19-22, 68-78, т.5 а.с. 109-129).
З характеристики від 14.08.2024, наданої ОСОБА_13 на ім`я ОСОБА_1 слідує, що остання працювала від 06 січня 2023 року по 30 червня 2024 року у Vip Beauty Makijaz permanenty Olha Zasada на посаді майстер манікюру (т. 1 а.с. 14).
Характеристики на ім`я ОСОБА_1 від ОСОБА_14 та ОСОБА_15 та сусідів по адресу ОСОБА_16 , 32 (т. 1 а.с.15-16, 26) суд не приймає до уваги, оскільки вони складені не належним чином, що позбавляє суд можливості перевірити дані підписантів вказаних документів. 
Також суд не приймає до уваги надані позивачкою ОСОБА_1 документи, викладені польською мовою, які не мають перекладу (т. 1 а.с. 18, 69, 71-72).
З акту обстеження умов проживання від 26.08.2024 за адресою: АДРЕСА_3 , слідує, що умови проживання у квартирі ОСОБА_1 добрі, зроблено сучасний ремонт. Для ОСОБА_4 є окрема кімната, в якій є розкладний диван, письмовий стіл, телевізор, шафа-купе, іграшковий будинок для книжок та для речей, тумба (т. 1 а.п. 19).
Відповідно до довідки № 109 від 15.08.2024 в.о. директора гімназії № 47 ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 зарахована до 1 класу гімназії № 47 ЗМР. Заяву та подання документів для зарахування оформлювала мати (т. 1 а.с. 20).
Згідно довідки № 01.02-09/37 від 16.08.2024 директора ЗДО № 12 «Зоренька» ЗМР ОСОБА_3 , 2017 р.н. дійсно відвідує дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 12. За цей період батько, ОСОБА_2 , не бере участі у вихованні дитини (не приводив та не забирав дитину, не відвідував батьківські збори) (т. 1 а.с. 21). 
З довідки лікаря ОСОБА_17 . Центру сімейної медицини від 21.08.2024 слідує, що дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 проживає за адресю: АДРЕСА_3 . Має укладену декларацію в ФОП ОСОБА_18 з сімейним лікарем ОСОБА_17 з 02.02.2022. Лікарем спостерігається з 18.07.2021. Здоров`ям дитини опікується мати ОСОБА_1 , супроводжувала на прийом, контролювала дотримання строків щеплення. Батько з дитиною на прийом до лікаря не звертався. У зв`язку з повномасштабним вторгненням рф на територію України мати з дитиною вибула до Польщі. Підтримувала зв`язок з лікарем ОСОБА_17 , надавала інформацію про проведені щеплення за кордоном. 03.07.2024 та 18.07.2024 на прийом до лікаря з дитиною за проханням та згодою матері (по телефону) зверталася тітка ОСОБА_5 з метою направлення на обстеження дитини (т. 1 а.с. 24).
Зі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 від 20.01.1998 року слідує, що квартира АДРЕСА_4 належить у рівних частках по ОСОБА_19 та ОСОБА_20 (т. 1 а.п. 27).
ОСОБА_1 була зареєстрована як фізична особа-підприємець, дата реєстрації: 14.12.2018, дата припинення: 03.03.2023, про що свідчить виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т. 1 а.с. 70, т. 3 а.с. 18).
З характеристики директора ТОВ «РЕМШЛЯХБУД» від 15.08.2024 та довідок про доходи слідує, що ОСОБА_2 на момент складання характеристики обіймав посаду першого заступника директора товариства та отримував заробітну плату, сукупний дохід на 2023 рік склав – 191624,51 грн, за 7 місяців 2024 року - 118335,00 грн. (т.1 а.с. 105-106). 
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно слідує, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_5 (т. 1 а.с. 107).
Зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 з 09.08.2003 є АДРЕСА_2 , що підтверджується Витягом з Реєстру територіальної громади (т. 1 а.с. 108).
Відповідно до довідки № 02-31/518 від 15.08.2024 в.о. директора ОЗО Матвіївський ЗНВК «Всесвіт» МСР ОСОБА_3 зарахована до 1 класу ОЗО Матвіївський ЗНВК «Всесвіт». Заяву для зарахування надав батько – ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 109).
З акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 19.08.2024 за адресою: АДРЕСА_6 , слідує, що за вказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_7 та ОСОБА_21 , також за вказаною адресою без реєстрації проживає ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Дитина забезпечена усім необхідним для розвитку та навчання (т. 1 а.с. 110).
З метою вирішення питання про визначення місця проживання дитини ОСОБА_2 звертався із відповідною заявою до Служби у справах дітей Вільнянської міської ради (т. 1 а.с. 111).
З Довідки Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 04.12.2024 слідує, що ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_4 перетнула державний кордон 10.11.2024 у пункті пропуску Краківець у напряму виїзд (т. 1 а.с. 130).
З відповіді начальника служби (управління) у справах дітей ЗМР № К-85 від 06.02.2025 слідує, що гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 звернувся із заявою 15.07.2024 з питанням погодження виїзду за кордон дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у супроводі тітки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 до Польщі з 25.07.2024 по 01.08.2024 з метою відвідування матері. 17.07.2024 виконавчим комітетом було погоджено виїзд. Вдруге ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 звернувся із заявою 25.10.2024 з питання погодження виїзду за кордон дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у супроводі тітки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 до Польщі з 09.11.2024 по 28.12.2024 з метою відвідування матері. 29.10.2024 виконавчим комітетом було погоджено виїзд (т. 1 а. с. 159-164).
Заява ОСОБА_2 , адресована Державній прикордонній службі України або всім, кого це стосується про надання згоди на тимчасовий виїзд за кордон України його малолітньої дочки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (т. 1 а.с. 13). 
З метою вирішення питання про визначення місця проживання дитини ОСОБА_1 зверталася із відповідною заявою до районної адміністрації ЗМР по Заводському району (т. 2 а.с. 65).
Відповідно до висновку про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 від 09.04.2025 № 02-02-12/415 виконавчий комітет Вільнянської міської ради, як орган опіки та піклування, з метою захисту законних прав та інтересів малолітньої дитини, вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (т. 3 а.с. 61-63).
З відповіді начальника ІНФОРМАЦІЯ_9 № ВО/3299/1 від 30.03.2025 слідує, що у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів відсутні відомості щодо наявності відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації або бронювання у громадянина ОСОБА_2 (т. 3 а.с. 83).
Згідно копії довідки №114/2454 від 15.04.2025 виданої ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі п. 2 ч. 3 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» як науковим і науково-педагогічним, педагогічним працівникам закладів освіти на строк до 28.08.2025 (т.3 а.с.139).
Згідно висновку Центру діагностики, терапії і освіти «MENTIS» від 11.04.2025 щодо ОСОБА_23 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_11 в м. Запоріжжі (Україна). Під час спілкування та роботи із психологом ОСОБА_4 обрала картинку «щастя», коментуючи: « ІНФОРМАЦІЯ_12 », і « ІНФОРМАЦІЯ_13 , коли поліція сказала, що я їду з мамою». Також ОСОБА_4 назвала маму, ОСОБА_9 , ОСОБА_24 (татову дружину) та ОСОБА_25 (татову доньку), як людей, з якими вона хотіла б провести справді гарні канікули. А люди, яких вона точно б не хотіла бачити поруч із собою – це її тато, тітка ОСОБА_12 та двоюрідний брат ОСОБА_26 . Також ОСОБА_4 назвала людей, з якими б вона хотіла жити, якби у неї була власна квартира – мама та ОСОБА_9 . За підсумками психолога ОСОБА_4 пережила тривалий стрес через розлуку з мамою, що призвело до того, що вона не хотіла контактувати з батьком і його родиною (т. 3 а.с. 113-119, т. 4 а.с.5, 13-15). 
З висновку спеціаліста-психолога за результатами проведеного психологічного обстеження ОСОБА_3 від 05.09.2024 слідує, що психологом було виявлено емоційно-позитивне відношення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до батька, ОСОБА_2 . Софія в процесі дослідження неодноразово підкреслювала, що тато добрий, веселий, хороший і вона його дуже сильно любить. В досліджені виявлено емоційну і психологічну прихильність (близькість) дитини ОСОБА_3 як до батька ОСОБА_2 , так і до матері ОСОБА_1 , яка обумовлена любов`ю як батьків до дитини, так і тим, що ОСОБА_4 любить кожного зі своїх батьків. Вбір ОСОБА_27 місця проживання в родині, в якій вона зараз проживає з батьком, тіткою ОСОБА_5 , бабусею ОСОБА_28 , братом ОСОБА_26 , і як вона вважає матір`ю в Україні, обумовлено не тільки емоційною близькістю до кожного з родичів, але й емоційною комфортністю для ОСОБА_4 (т. 3 а.с. 208-211).
З актового запису про народження ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , батьками дитини є ОСОБА_2 та ОСОБА_30 (т. 5 а.с.151-152).
Оцінка аргументів учасників справи та доводів щодо порушення прав, застосовані норми права.
З наявних у справі характеристик та довідок слідує, що обидві сторони по справі забезпечені житлом та мають постійний дохід.
Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Згідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України та ч. 1 ст. 160 СК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно.
Статтею 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.
Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю.
Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини).
Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.
Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.
Отже, вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання суду, яке має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці всіх обставин в їх сукупності, оскільки не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.
До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19, провадження № 61-11625сво22.
У постанові від 06 червня 2019 року у справі № 495/2106/17 Верховний Суд виснував, що коли батьки перебувають у рівних умовах, мають однакове ставлення до своїх батьківських обов`язків та в разі однакової прихильності дитини до обох батьків, місце проживання дитини має бути визначено з тим із батьків, яким створено більш сприятливі умови для проживання дитини.
Наведені правові висновки Верховного Суду потрібно розуміти так, що суди під час вирішення спору про визначення місця проживання дитини мають керуватися принципом якнайкращих інтересів дитини, а при однаковому ставленні батьків до виконання своїх батьківських обов`язків та забезпечення умов проживання дитини враховувати сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
Згідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Частиною 4 статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.
Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.
З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.
При цьому під час визначення місця проживання малолітньої дитини, зважаючи на вікову категорію дитини, бесіду з останньою має проводити психолог, головним завданням якого є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення інтересів дитини та отримання думки щодо бажання дитини проживати з одним із батьків.
Проте суд має враховувати висловлену думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб.
Отже як встановлено судом, між сторонами на даний час існують напружені стосунки через наявний спір про визначення місця проживання дитини. Опитана у судовому засіданні дитина показала, що хоче проживати з матір`ю, тому що вона любить тільки маму, а тата, бабусю і дідуся - ні, через те, що вони ховали її від мами.
Суд, зауважує, що озвучена в судовому засіданні думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про визначення місця її проживання, оскільки думка дитини не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, таких як тривалий час проживання з одним із батьків без можливості повноцінного спілкування з тим із батьків, з ким дитина не проживає. 
Аналогічні позиції висловлені у постанові ВС від 22.12.2021 року у справі № 554/1124/20 (провадження № 61-18504св21, у постанові ВС від 18.12.2019 року у справі № 523/13088/17 (провадження № 61-45478св18).
Разом з цим, у вказаній справі у суду відсутні підстави не враховувати думку малолітньої ОСОБА_3 , 2017 року народження, оскільки така думка у повній мірі відповідає інтересам дитини. 
Так, судом встановлено, що з моменту розлучення сторін, а саме з 31.05.2021 ОСОБА_3 проживала із матір`ю, спочатку в м. Запоріжжі, потім у Польщі. У сім`ї батька дитина проживала лише з червня 2024 року по березень 2025 року, при тому, що протягом цього періоду ОСОБА_22 знаходилась або із бабусею та дідусем, або із сестрою відповідача. 
Суд звертає увагу на те, що на прийоми до лікаря із дитиною приходив не відповідач, а ОСОБА_5 – його сестра. І саме на ОСОБА_5 відповідач оформив дозвіл на виїзд дитини за кордон, де дитина перебувала з 23.11.2024 по 03.03.2025, тоді як між сторонами вже був наявний спір про визначення місця проживання дитини.
Під час розгляду справи, окрім думки дитини, висловленої на користь проживання із матір`ю, суд також враховує висновок виконавчого комітету Вільняської міської ради, як орган опіки та піклування від 09.04.2025 № 02-02-12/415 про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 із матір`ю, а також висновки психологів, які були надані в якості доказів як з боку позивачки, так і з боку відповідача.
Вказані висновки не містять у собі протиріч щодо того, з ким би хотіла проживати дитина. Оскільки і під час першого спілкування із психологом у місті Запоріжжі, і під час другого ОСОБА_22 казала про бажання жити із матір`ю також. 
Якщо в першому висновку від 05.09.2024, який був наданий під час перебування ОСОБА_31 у м. Запоріжжі, дитина зазначила, що обрала би місце проживання в родині, в якій вона зараз проживає з батьком, тіткою ОСОБА_5 , бабусею ОСОБА_28 , братом ОСОБА_26 , і як вона вважає матір`ю в Україні.
Зміна настрою та думки дитини, викладених у другому висновку Центру діагностики, терапії і освіти «MENTIS» від 11.04.2025, очевидно, пов`язана із тривалою та безпідставною розлукою дитини із матір`ю та батьком, що, відповідно, викликало образу на батька та його рідних. 
Верховний Суд у своїй практиці наголошує, що для зміни усталеного місця проживання дітей мають бути вагомі аргументи (Постанова від 04.11.2025 у справі № 335/49/24). 
Як уже зазначалося, ОСОБА_22 більш тривалий час проживала саме з матір`ю, яка, враховуючи безпекову ситуацію в Україні, пов`язану з повномасштабним вторгненням, заради збереження її життя, здоров`я та найкращих інтересів, вивезла дитину за кордон, забезпечила її право на освіту, як у новій школі у Польщі, так у в українській школі, крім того, дитина у Польщі займається танцями.
Рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.
Підстав для висновку, що визначення місця проживання дитини з батьком буде більш сприятливим для дитини, ніж визначення місця проживання дитини з матір`ю, судом не встановлено.
За таких обставин, ураховуючи інтереси малолітньої дитини, права та інтереси на гармонійний розвиток та належне виховання, а також, дотримуючись балансу між її інтересами, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в інтересах дитини, відсутність виняткових обставин, які б вказували на неможливість проживання дитини разом матір`ю, суд не вбачає підстав для задоволення позову ОСОБА_2 .
Батько дитини, який має однакові права з матір`ю дитини відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати.
Виходячи із обставин цієї справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини, суд вважає, що враховуючи вік та стать дитини, тривалість проживання малолітньої дитини з матір`ю, добросовісне виконання позивачкою ОСОБА_1 батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матір`ю, чи негативно впливали на її виховання та розвиток, визначення місця її проживання у цій справі з матір`ю буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, сприятиме повноцінному її вихованню та розвитку.
У разі зміни обставин, пов`язаних з віком дитини, за наявності спору між батьками як мати дитини, так і батько не позбавлені можливості звернення до суду із позовом про зміну місця проживання дитини й тому разі, коли вже є рішення суду про визначення місця проживання дитини та її відібрання, які не виконані. Найкращі інтереси дитини повинні мати першочергове значення.
При цьому, визначення місця проживання дитини разом із матір`ю не позбавляє права відповідача у справі спілкуватися з дитиною та не обмежує його у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки батько дитини у разі визначення місця проживання останньої з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, прояву турботи відносно неї та участі у її вихованні.
За положеннями ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною 2 наведеної статті СК України визначено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Статтею 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину визначається судом.
При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню, суд враховує, що дитина проживає та фактично перебуває на утриманні своєї матері.
Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу, - із дня подання такої заяви.
Судом встановлено, що на теперішній час на утриманні ОСОБА_2 ще перебуває одна малолітня дитина.
З урахуванням фактичних обставин справи та матеріального становища відповідача, перебування на його утриманні ще однієї малолітньої дитини, враховуючи відсутність заперечень щодо розміру аліментів, суд доходить висновку про те що, позовні вимоги підлягають задоволенню, а тому вважає необхідним стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27.08.2024 року, і до досягнення дитиною повноліття.
Заходи забезпечення позову.
Щодо клопотання представника позивачки ОСОБА_1 – адвоката Мельнікова О.А. про скасування заходів забезпечення позову, суд зазначає наступне.
Статтею 158 ЦПК України визначено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи (ч. 1 ст. 158 ЦПК України).
У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи (ч. 7 ст. 158 ЦПК України).
У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. (ч. 9 та ч. 10 ст. 158 ЦПК України).
Судом було постановлено 5 ухвал про забезпечення позову.
Ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя про забезпечення позову від 27.02.2025 було скасовано постановою Запорізького апеляційного суду від 09.04.2025.
Враховуючи, що суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 , слід скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалами Заводського районного суду від 21.05.2025 року та від 25.06.2025 у справі № 332/4967/24.
Також суд з урахуванням обставин справи вважає, що відсутні підстави, які обґрунтовували заходи забезпечення позову на підставі ухвали Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21.11.2024, з урахуванням змін внесених ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11.02.2025, яка була частково скасована Постановою Запорізького апеляційного суду від 07.05.2025.
Щодо ухвали про забезпечення позову від 06.03.2025 року, то вказана ухвала діятиме протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили на підставі ч .7 ст. 158 УПК України. 
Судові витрати.
З відповідача на користь позивача, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню сплачена при зверненні до суду з позовом сума судового збору 1211,20 грн.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів, тому в порядку ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 7, 19, 141, 160, 161 СК України, ст.ст. 4, 12, 13, 81, 82, 89, 141, 200, 247, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі ІНФОРМАЦІЯ_2 , про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів - задовольнити.
Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 за місцем її проживання.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27.08.2024 року, і до досягнення дитиною повноліття.
У задоволені позову ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Безрукова Світлана Олександрівна, до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей Вільнянської міської ради, Державна прикордонна служба України, про визначення місця проживання дитини - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір при поданні позовної заяви до суду розмірі 1211 гривень 20 копійок
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1211 грн 20 копійок.
Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті у справі № 332/4967/24:
-ухвалою Заводського районного суду від 21.11.2024 року, з урахуванням змін внесених ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11.02.2025, яка була частково скасована Постановою Запорізького апеляційного суду від 07.05.2025;
-ухвалою Заводського районного суду від 21.05.2025 року;
-ухвалою Заводського районного суду від 25.06.2025 року. 

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
Треті особи: 
Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, юридична адреса: м. Запоріжжя, вул. Мирослава Симчича, 56, ЄДРПОУ 3640798, 
ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі ІНФОРМАЦІЯ_2 , юридична адреса: АДРЕСА_7 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 ,
Служба у справах дітей Вільнянської міської ради, юридична адреса: м. Вільнянськ, вул. Бочарова, буд. 12, ЄДРПОУ 44299854.
Державна прикордонна служба України, юридична адреса: м. Київ, вул. Володимирська, буд.26, ЄДРПОУ 00034039.

Суддя Ю.І. Ретинська