Справа №: 398/8286/25	

провадження №: 2/398/1480/26
РІШЕННЯ
Іменем України 

"06" квітня 2026 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді Орловського В.В., з участю секретаря судового засідання Харіної Д.В., розглянувши в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», представники позивача Грибанов Денис В`ячеславович та Макарова Людмила Володимирівна, до ОСОБА_1 , представник відповідача адвокат Горбунов Роман Володимирович, про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Стислий виклад позицій сторін.
ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 53 573,87 грн та судовий збір у сумі 3 028,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.11.2018 між первісним кредитором АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № Р24.21653.004538740, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 25 427,00 грн. Позивач зазначає, що відповідач порушила умови договору щодо своєчасного та повного повернення коштів, у зв`язку з чим станом на 17.11.2023 утворилася заборгованість у розмірі 53 573,87 грн, яка складається з: заборгованості за основним боргом — 24 080,07 грн, заборгованості за відсотками — 11 631,70 грн та заборгованості за комісіями — 17 862,10 грн. 17.11.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено Договір факторингу № 17112023, за яким до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Позивач стверджує, що відповідач погодилася з усіма умовами під час підписання договору, добровільно отримала кошти, однак ухиляється від виконання зобов`язань.
Представник відповідача адвокат Горбунов Р.В. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнав частково: в частині стягнення тіла кредиту в сумі 24 080,07 грн та відсотків за користування кредитом в сумі 1 346,96 грн. Заперечуючи проти заявленого позивачем розміру боргу, представник відповідача вказує на те, що позивачем не надано належного детального розрахунку заборгованості (зокрема щодо відсотків у сумі 11 631,70 грн та комісії у сумі 17 862,10 грн), а наведено лише кінцеві цифри без розкриття механізму їх обчислення.
Стороною відповідача наведено власний розрахунок заборгованості за відсотками. Представник відповідача зазначає, що за умовами договору ОСОБА_1 було надано кредит у сумі 25 427,00 грн на 36 місяців під 15% річних. У разі несплати кредиту та відсотків максимальна сума боргу через 36 місяців складала б 34 407,33 грн (розрахунок: 25 427 грн тіла + (25 427 грн ? 15% ? 3 роки) відсотків). За такого розрахунку сума відсотків за весь строк договору склала б 11 442,15 грн, а не 11 631,70 грн, як заявлено позивачем. Крім того, представник відповідача вказує, що за час дії договору ОСОБА_1 сплатила 8 980,30 грн, з яких 1 346,96 грн було зараховано на погашення тіла кредиту, а решту 7 633,37 грн — на погашення відсотків. Виходячи з цього, відповідач виводить залишок заборгованості за відсотками за такою формулою: 34 407,33 грн (максимальна загальна сума) - 8 980,30 грн (сплачено) - 24 080,07 грн (залишок тіла) = 1 346,96 грн.
Щодо вимог про стягнення комісії (плати за обслуговування), представник відповідача просив у їх задоволенні відмовити повністю. Обґрунтовуючи свою позицію, він послався на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17, згідно з яким банк не може стягувати плату за управління кредитом (комісію), оскільки такі дії не є банківською послугою, яку замовив позичальник, а здійснюються банком на власну користь,. Відповідач вважає таку умову кредитного договору нікчемною.
У відповіді на відзив представник позивача наполягав на задоволенні позову в повному обсязі. Зазначив, що відповідач отримала кошти на передбачених договором умовах, використовувала їх на власний розсуд, однак не виконує зобов`язань зі сплати заборгованості, яка нарахована виключно згідно з умовами, з якими вона була ознайомлена та погодилася перед укладенням договору. Усі відсотки нараховувалися первісним кредитором. Позивач наголосив, що відповідач не спростувала наданий ним розрахунок належними та допустимими доказами і не заявляла клопотання про проведення судово-економічної експертизи для визначення правильності нарахувань. Умови договору при підписанні не оскаржувалися і не визнавалися недійсними.
Представник відповідача подав заперечення на відповідь на відзив, у яких підкреслив, що долучений позивачем документ під назвою «детальний розрахунок» фактично не містить жодних математичних обчислень чи походження сум, а відображає лише загальні кінцеві цифри. У зв`язку з цим представник відповідача просив суд під час ухвалення рішення звернути увагу саме на альтернативний розрахунок відсотків, наведений ним у відзиві на позовну заяву.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою судді від 15 січня 2026 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У позовній заяві та у відповіді на відзив представник позивача заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином у встановленому законом порядку.
Представник відповідача адвокат Горбунов Р.В. у судовому засіданні 27.03.2026 підтримав раніше подані до суду відзив на позовну заяву та заперечення. Зазначив, що позовні вимоги визнаються частково: у розмірі 24 080,07 грн за тілом кредиту та 1 346,96 грн за відсотками. Звернув увагу суду на те, що позивачем не надано детального математичного розрахунку сум заборгованості, а в наявних документах містяться лише кінцеві цифри.
Оскільки у судове засідання 06.04.2026 не з`явилися всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК у зв`язку з неявкою всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписав рішення без його проголошення. 

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Укладення кредитного договору та видача коштів.
Відповідно до паспорта споживчого кредиту від 15.11.2018 року ОСОБА_1 ознайомилася з умовами кредитування, а АТ «Ідея Банк» виконало обов`язок надати інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій.
15 листопада 2018 року АТ «Ідея Банк» (Первісний кредитор, код ЄДРПОУ 19390819) та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № Р24.21653.004538740. Суд дослідив копію цього договору. Відповідач приєдналася до запропонованого кредитодавцем договору, підписавши його власноручним підписом. Договір передбачає такі основні умови кредитування: 
сума кредиту — 25 427,00 грн, 
строк кредитування — 36 місяців (до 15.11.2021),
за користування кредитом встановлена процентна ставка у розмірі 15% річних від залишкової суми кредиту.
Крім того, пунктом 1.4 кредитного договору було встановлено плату за обслуговування кредиту, що включає в себе плату за: надання інформації по рахункам Позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, в саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим Договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; - надання інформації по рахунку Позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти Позичальника. Цю плату позичальник мав сплачувати щомісячно згідно з графіком щомісячних платежів. Водночас пунктом 3.2.4 договору визначено право позичальника не частіше одного разу на місяць вимагати у Банку безоплатного надання інформації про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернуті Банку, виписку з рахунків щодо погашення заборгованості та іншої інформації, яка повинна надаватися Позичальнику за законом.
На виконання умов зазначеного договору 15 листопада 2018 року АТ «Ідея Банк» здійснило видачу кредиту в загальній сумі 25 427,00 грн. Згідно з ордером-розпорядженням № 1 від 15.11.2018 року кошти в сумі 21 101,24 грн були зараховані на поточний рахунок відповідача № НОМЕР_1 , а згідно з ордером-розпорядженням № 2 від 15.11.2018 року — 4 325,76 грн перераховано як страховий платіж за договором добровільного страхування життя. Факт видачі коштів підтверджується копіями вказаних ордерів-розпоряджень та банківською випискою з рахунку відповідача.

Порушення зобов`язання та розмір заборгованості.
Згідно з випискою з рахунку відповідача у АТ «Ідея Банк», відповідач ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами, проте взяті на себе зобов`язання виконувала неналежним чином, здійснюючи погашення заборгованості лише частково.
Як встановлено судом з наданої позивачем банківської виписки з рахунку відповідача, у період з грудня 2018 року по червень 2019 року відповідач здійснила часткові погашення тіла кредиту (основного боргу) на загальну суму 1 346,93 грн (платежі: 18.12.2018 - 156,77 грн; 15.01.2019 - 176,38 грн; 15.02.2019 - 202,74 грн; 15.03.2019 - 261,43 грн; 02.05.2019 - 252,76 грн; 03.06.2019 - 296,85 грн). Внаслідок цього залишок непогашеного тіла кредиту зменшився з початкових 25 427,00 грн до 24 080,07 грн. Відповідач цю суму основного боргу не оспорює.
Також згідно з банківською випискою судом встановлено, що за час дії договору відповідачем було фактично сплачено грошові кошти з призначенням платежу «сплата процентів» на загальну суму 2 324,24 грн.
Крім того, у вказаний період з рахунку відповідача банком було списано кошти з призначенням платежу «оплата обслуговування кредиту» (комісія) на загальну суму 5 309,16 грн (платежі: 18.12.2018 - 948,43 грн; 15.01.2019 - 923,00 грн; 15.02.2019 - 897,57 грн; 15.03.2019 - 872,15 грн; 02.05.2019 - 846,72 грн; 03.06.2019 - 821,29 грн).
Згідно з довідкою-розрахунком, складеною первісним кредитором АТ “Ідея банк”, станом на 17.11.2023 за кредитним договором обраховується заборгованість в розмірі 53 573,87 грн, яка складається з: заборгованості за основним боргом — 24 080,07 грн, заборгованості за нарахованими відсотками — 11 631,70 грн та заборгованості за нарахованими комісіями — 17 862,10 грн. Заявлена позивачем сума заборгованості за відсотками (11 631,70 грн) та комісією включає нарахування, здійснені банком поза межами 36-місячного строку кредитування, тобто після 15.11.2021 року.

Перехід права вимоги.
17 листопада 2023 року АТ «Ідея Банк» (клієнт) та ТОВ “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів” (фактор) уклали Договір факторингу № 17112023, відповідно до якого право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_2 за договором № Z62.21653.004620059 від 06.12.2018 відступлено позивачу,. Це підтверджується наданими позивачем копіями договору факторингу та витягом з Реєстру боржників № 2 (Додаток № 1 до Договору факторингу), який містить посилання на зазначений кредитний договір, укладений ОСОБА_2 ,. Позивач здійснив оплату за відступлення прав вимоги згідно з платіжною інструкцією № 20494 від 20.11.2023 через АТ “ТАСКОМБАНК”.

Норми права, які застосував суд.
За приписами ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612, ст. 629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1, ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом включають, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту. 
Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 12 цього ж Закону визначено, що у кредитному договорі обов`язково визначається порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності), включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися).
Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Згідно зі статтею 19 Закону України «Про споживче кредитування» у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: 1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; 3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит.
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 
Відповідно до ст. 1078 ЦК предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Правові висновки Верховного суду, що застосовані у справі
У постанові ВС від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 сформульовано висновок про те, що під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 зробила такі висновки про правильне застосування норм права. 
За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) зазначено, що:
«31.14. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
31.15. Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».
31.16. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
31.17. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
31.18. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
31.19. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит(далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
31.20. Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, -щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
31.22. Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
31.23. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
31.24. Додатком 2 до протоколу Комітету з управління активами, пасивами і тарифами ПАТ «Ідея Банк» № 119.2 від 02 жовтня 2017 року (діяв на момент укладення оспорюваного договору) затверджено тарифи банку, у тому числі щодо послуг з кредитування. Тарифи передбачають такі послуги за обслуговування кредитної заборгованості: обслуговування кредитної лінії (визначення вартості послуги обумовлено умовами договору), видача довідок про кредитну заборгованість (50 грн), надання довідки про рух по рахунку (виписка по одному рахунку) (50 грн), надання довідки про рух по всіх рахунках кредитної угоди (історія договору) (75 грн), детальна розшифровка заборгованості за кредитом (150 грн), зміна дати щомісячного чергового платежу (100 грн), надання нового графіку щомісячних платежів за зверненням позичальника (100 грн), видача завірених печаткою банку копій кредитних договорів та додатків на них (за кожну), які зберігаються в архіві (50 грн), надання термінової послуги (200 грн).
31.25. У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів.
31.29. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
32.3. Розмір плати за обслуговування кредиту визначений у пункті 6 кредитного договору (у графіку щомісячних платежів) та змінюється залежно від погашення кредиту: перший платіж за обслуговування кредиту становить 1 923 грн 49 коп., останній - 118 грн 61 коп.
32.2. Пунктом 1.4 кредитного договору ОСОБА_1 встановлено плату за надання інформації щодо кредиту без уточнення систематичності запиту такої інформації споживачем.
32.4. Надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено.
32.8. Враховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата дійшла висновку про те, що положення пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк», щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.
33.5. Отже, якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення.
34.3. З огляду на встановлені у справі обставини, а також сформульовані у цій постанові висновки щодо нікчемності пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне у порядку застосування наслідків виконання нікчемного правочину зобов`язати ПАТ «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від
19 червня 2018 року № Р24.00301.004034055 з огляду на нікчемність пунктів 1.4 та 6 цього договору, що забезпечує захист інтересу позивача у правовій визначеності».
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) зазначено, що :
“згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» … 
Якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування”.
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.”
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Мотивована оцінка і висновки суду.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Суд встановив, що між первісним кредитором АТ «Ідея Банк» та відповідачем ОСОБА_1 виникли цивільно-правові відносини на підставі кредитного договору № Р24.21653.004538740 від 15.11.2018. Відповідач власноручно підписала цей договір та паспорт споживчого кредиту, була обізнана з умовами кредитування і погодилася з ними.
Належне виконання первісним кредитором своїх зобов`язань щодо надання кредитних коштів у розмірі 25 427,00 грн підтверджується ордерами-розпорядженнями від 15.11.2018 та банківською випискою. Відповідач здійснювала часткові погашення заборгованості, що відображено у виписці, однак порушила графік платежів та припинила належне виконання зобов`язань.
Відповідно до наданих позивачем розрахунку та виписки, залишок заборгованості за основним боргом (тілом кредиту) становить 24 080,07 грн. Відповідач у поданому до суду відзиві цю суму основного боргу визнала у повному обсязі. Оскільки зобов`язання з повернення тіла кредиту не було виконано, а розмір боргу визнається відповідачем, вимога про стягнення залишку тіла кредиту у розмірі 24 080,07 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання щодо обґрунтованості вимог про стягнення комісії (плати за обслуговування кредитної заборгованості) у розмірі 17 862,10 грн, суд виходить з такого. Відповідно до п. 1.4 кредитного договору відповідачу було встановлено плату за обслуговування кредиту, що включає плату за надання інформації по рахунках позичальника (шляхом СМС-повідомлень, засобів електронного зв`язку тощо). Водночас п. 3.2.4 договору встановлював право позичальника не частіше одного разу на місяць вимагати безоплатного надання такої ж інформації. Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 щодо подібного кредитного договору, встановлення щомісячної плати за послуги банку з надання інформації щодо кредиту, які за законом повинні надаватись безоплатно, є незаконним. Велика Палата дійшла висновку, що положення пунктів 1.4 та 6 такого кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемними. Враховуючи викладене, умови кредитного договору з ОСОБА_1 про встановлення комісії є нікчемними в силу закону, а тому у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за комісією у розмірі 17 862,10 грн слід відмовити.
Оцінюючи вимоги позивача про стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 11 631,70 грн та альтернативний розрахунок відповідача (1 346,96 грн), суд відхиляє аргументи обох сторін з огляду на таке.
Позивач просить стягнути 11 631,70 грн відсотків станом на 17.11.2023. Однак, згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Строк кредитування за договором становив 36 місяців (з 15.11.2018 до 15.11.2021). Відповідно, нарахування банком відсотків після 15.11.2021 є безпідставним.
Суд також критично оцінює розрахунок залишку відсотків, наданий відповідачем у відзиві. Відповідач розрахувала максимальну суму відсотків як 11 442,15 грн, виходячи з формули: 25 427 грн (початкова сума) ? 15% ? 3 роки. Такий математичний підхід є хибним, оскільки згідно з п. 1.3 кредитного договору відсотки нараховуються у розмірі 15% річних саме від залишкової суми кредиту. Отже, база нарахування відсотків не була сталою (25 427 грн) протягом трьох років, а динамічно зменшувалася з кожним платежем відповідача в рахунок погашення тіла кредиту. У графіку платежів, відображено лише сценарій, за яким позичальник виконувала свої зобов`язання і борг за тілом кредиту поступово зменшував і відповідно поступово зменшувалася база для нарахування відсотків.
Крім того, суд відхиляє можливі посилання на Паспорт споживчого кредиту як на доказ встановлення «змінюваної» процентної ставки, оскільки згідно з позицією Верховного Суду у постанові від 23.05.2022 у справі № 393/126/20 Паспорт не є формою фіксації волі сторін та не встановлює безпосередніх умов договору; такою узгодженою умовою є виключно п. 1.3 підписаного сторонами Договору: 15% річних від залишкової суми кредиту.
Оскільки розрахунки обох сторін є юридично та математично необґрунтованими, суд здійснює власний розрахунок правомірно нарахованих відсотків на підставі умов кредитного договору та первинного бухгалтерського документа — банківської виписки по рахунку відповідача.
Згідно з випискою, початкова сума кредиту становила 25 427,00 грн. У період з грудня 2018 року по червень 2019 року відповідач здійснила платежі в рахунок погашення основного боргу (тіла кредиту), внаслідок чого залишок динамічно зменшувався:
18.12.2018 погашено 156,77 грн (залишок: 25 270,23 грн);
15.01.2019 погашено 176,38 грн (2,64 + 173,74) (залишок: 25 093,85 грн);
15.02.2019 погашено 202,74 грн (198,75 + 3,99) (залишок: 24 891,11 грн);
15.03.2019 погашено 261,43 грн (256,08 + 5,35) (залишок: 24 629,68 грн);
02.05.2019 погашено 252,76 грн (залишок: 24 376,92 грн);
03.06.2019 погашено 296,85 грн (кінцевий залишок: 24 080,07 грн).
Застосовуючи ставку 15% річних до фактичного залишку заборгованості за кожен період (у межах 36-місячного строку кредитування з 15.11.2018 по 15.11.2021) за формулою «Залишок ? 15% / кількість днів у році ? кількість днів у періоді», судом встановлено такі правомірні нарахування відсотків:
за період 15.11.2018 – 18.12.2018 (33 дні): 25 427,00 ? 15% / 365 ? 33 = 344,95 грн;
за період 18.12.2018 – 15.01.2019 (28 днів): 25 270,23 ? 15% / 365 ? 28 = 290,78 грн;
за період 15.01.2019 – 15.02.2019 (31 день): 25 093,85 ? 15% / 365 ? 31 = 319,69 грн;
за період 15.02.2019 – 15.03.2019 (28 днів): 24 891,11 ? 15% / 365 ? 28 = 286,42 грн;
за період 15.03.2019 – 02.05.2019 (48 днів): 24 629,68 ? 15% / 365 ? 48 = 485,85 грн;
за період 02.05.2019 – 03.06.2019 (32 дні): 24 376,92 ? 15% / 365 ? 32 = 320,57 грн;
за період 03.06.2019 – 31.12.2019 (211 днів): 24 080,07 ? 15% / 365 ? 211 = 2 088,06 грн;
за період 01.01.2020 – 31.12.2020 (366 днів - високосний рік): 24 080,07 ? 15% / 366 ? 366 = 3 612,01 грн;
за період 01.01.2021 – 15.11.2021 (319 днів): 24 080,07 ? 15% / 365 ? 319 = 3 156,76 грн. Загальна сума правомірно нарахованих відсотків за весь 36-місячний строк кредитування становить 10 905,09 грн.
Водночас згідно з випискою, відповідач за час дії договору фактично сплатила кошти з призначенням «сплата процентів» на загальну суму 2 324,24 грн. Крім того, випискою підтверджується, що банком з рахунку відповідача утримувалися кошти з призначенням платежу «оплата обслуговування кредиту» (комісія). Всього у такий спосіб з відповідача було списано 5 309,16 грн (платежі від 18.12.2018 — 948,43 грн; 15.01.2019 — 923,00 грн; 15.02.2019 — 897,57 грн; 15.03.2019 — 872,15 грн; 02.05.2019 — 846,72 грн; 03.06.2019 — 821,29 грн).
Враховуючи, що положення кредитного договору щодо нарахування комісії суд визнав нікчемними, стягнення вказаних коштів банком відбулося без законної підстави. Згідно зі статтею 19 Закону України «Про споживче кредитування» у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання, у другу чергу погашаються саме сума кредиту та проценти за користування ним, а комісії та інші платежі — лише у третю чергу. Виходячи з наведених імперативних норм, сплачені відповідачем і враховані у розрахунку позивача як нікчемна комісія кошти у сумі 5 309,16 грн підлягають зарахуванню в рахунок погашення правомірної заборгованості за відсотками.
Таким чином, залишок заборгованості за відсотками, що підлягає стягненню з відповідача, становить 3 271,69 грн (10 905,09 грн правомірно нарахованих відсотків – 2 324,24 грн сплачених відсотків – 5 309,16 грн переплати за нікчемною комісією). В іншій частині вимог щодо стягнення відсотків необхідно відмовити.
Враховуючи, що до позивача (ТОВ «ФК «ЄАПБ») на підставі Договору факторингу № 17112023 від 17.11.2023 перейшло право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором, позивач є належним новим кредитором.
За таких обставин, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково у загальному розмірі 27 351,76 грн, з яких: 24 080,07 грн — заборгованість за основним боргом (тілом кредиту) та 3 271,69 грн — заборгованість за відсотками.

Щодо розподілу судових витрат.
Згідно з частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог (на суму 27 351,76 грн із заявлених 53 573,87 грн), судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини вимог, а саме у розмірі 1 545,93 грн.
Доказів наявності інших судових витрат позивач суду не надав.

Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 141, 158, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором — задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № Р24.21653.004538740 від 15 листопада 2018 року у розмірі 27 351 (двадцять сім тисяч триста п`ятдесят одна) гривня 76 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог — відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1 545 (одна тисяча п`ятсот сорок п`ять) гривень 93 копійки.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30; код ЄДРПОУ 35625014.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 .
Повне судове рішення складено 06 квітня 2026 року.

Суддя        В.В. Орловський