РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
26 лютого 2026 р.  Справа № 120/1697/25

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук М.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Головного медичного центру Міністерства внутрішніх справ України" про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної установи "Головного медичного центру Міністерства внутрішніх справ України" про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
Позовні вимоги обґрунтовано протиправністю рішення Державної установи "Головного медичного центру Міністерства внутрішніх справ України" щодо відмови у перегляді та зміні причинного зв`язку захворювання встановленого військово-лікарською комісією з "ЗАХОРЮВАННЯ, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби на "ЗАХОРЮВАННЯ, ТАК, пов`язане з захистом Батьківщини". Зокрема, зауважує, що позивач отримав відповідні захворювання під час виконання бойових завдань в період безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької області.
Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву, у якому заперечив проти задоволення позову. Так, вказує на те, що підстави для прийняття іншого рішення за встановлених обставин у М(ВЛ)К згідно чинного законодавства не було.
Окрім того позивачем подано клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, а саме, медичної документації позивач за період участі в антитерористичній операції.
Ознайомившись з матеріалами справи, суд керується таким.
Позивач проходив військову службу у Краматорському МВ ГУМВС України у Донецькій області та у Національній гвардії України.
Відповідно до довідки №1/10888 від 15.05.2015, зазначено, що позивач, у період з 14.04.2015 по 15.05.2015 перебував у складі сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької області.
Згідно до довідки №158 від 18.04.2017 позивач в період з 19.03.2017 по 14.04.2017, згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 413 від 20.08.2014 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції в Луганській області.
Так, позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 25.10.2015 року.
Відповідно до свідоцтва про хворобу позивача № Д-272 від 17.08.2017 року позивачеві встановлено діагноз та причинний зв`язок захворювання: Захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби
Актом огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 602180 позивачу з 15.11.2017 первинно встановлено третю групу інвалідності та зазначено, що причина інвалідності пов`язана із проходженням військової служби.
За результатами повторного огляду, згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 693849 від 10.12.2020, позивачу з 10.11.2020 встановлено другу групу інвалідності та зазначено, що причина інвалідності пов`язана із проходженням військової служби.
Надалі за результатами повторного огляду, згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 031916 від 16.11.2022, позивачу встановлено другу групу інвалідності терміном до листопада 2025 та зазначено, що причина інвалідності пов`язана із проходженням військової служби. 
Позивач 12.12.2024 року звернувся до Державної установи "Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України" із проханням визнати протиправним та скасувати пункт 12 Свідоцтва про хворобу № Д-272 від 17.08.2017, виданого ВЛК військово-медичної служби ДУ "ТМО МВС України по Вінницькій області", у частині встановлення причинно-наслідкового зв`язку захворювання, а саме: "Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби" та зобов`язати змінити формулювання у зазначено пункті, виклавши "Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом БАТЬКІВЩИНИ".
17.01.2025 відповідач повідомив, що підстави для перегляду відсутні.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд керується таким.
Діяльність медичних (військово-лікарських) комісій системи МВС регламентується Положенням про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС, затвердженим наказом МВС України від 03.04.2017 № 285, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28.04.2017 за № 559/30427 (у редакції чинній на момент проходження відповідачем М(ВЛ)К (далі - Положення). 
Частиною 2 пункту 3 розділу І Положення передбачено, що основними завданнями М(ВЛ)К є, зокрема, визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, травм, контузій і каліцтв у поліцейських, що проходять службу, звільняються зі служби та звільнились зі служби, військовослужбовців НГУ, колишніх військовослужбовців, колишніх осіб рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ (далі - колишні особи рядового й начальницького складу).
Постанови ВЛК щодо причинного зв`язку захворювання, поранення (контузії, травми, каліцтва) приймаються згідно з вимогами відповідних розділів цього Положення та Положення про ВЛЕ у ЗС України.
Так, Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 (далі - Положення № 402) (у редакції від 30.05.2017 року, чинній на дату видачі позивачеві свідоцтва) визначає організацію діяльності медичних (військово-лікарських) комісій МВС щодо проведення лікарської та військово-лікарської експертизи.
Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 глави 1 розділу І Положення № 402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Згідно з п. 21.5 глави 21 розділу II Положення № 402 постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях:
а) "Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини" - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане під час захисту Батьківщини або виконання обов`язків військової служби під час служби у складі діючої армії і флоту у роки Громадянської війни, Великої Вітчизняної війни та війни з Японією (Другої світової війни), участі у бойових діях з розмінування боєприпасів часів Великої Вітчизняної війни (Другої світової війни), а також при безпосередній охороні державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні у складі прикордонного наряду, екіпажу корабля (катера), екіпажу літака (вертольота) або під час проведення оперативно-розшукових заходів, або здійснення самостійно чи в складі підрозділу відбиття збройного нападу чи вторгнення на територію України військових груп і злочинних угруповань.
ґ) "Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини", якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, що входять до складу діючої армії, або коли захворювання, яке виникло до цього, у період служби у військових частинах і установах, які входять до складу діючої армії, досягло такого розвитку, що обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі й тимчасової) до військової служби.
Постанова в такому формулюванні приймається щодо військовослужбовців, які брали участь у бойових діях, зазначених у підпункті "а" цього пункту.
Зазначена постанова приймається також при хронічних повільно прогресуючих захворюваннях за наявності медичних документів, виданих у перші десять років після вибуття військовослужбовця з діючої армії або пізніше, але за даними за зазначені десять років, якщо вони дозволяють віднести початок захворювання на період перебування в діючій армії.
д) "Захворювання (поранення, контузія, каліцтво, травма), ТАК, пов`язане з проходженням військової служби" - якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, які не входять до складу діючої армії, або коли захворювання, що виникло до військової служби, у період служби досягло такого розвитку, який обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі тимчасової) до військової служби, служби з військової спеціальності.
У такому самому формулюванні приймаються постанови при медичному огляді військовослужбовців за результатами поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних ними в період проходження військової служби, коли документи про обставини їх одержання на момент медичного огляду відсутні.
Суд зауважує, що на момент винесення відповідної постанови М(ВЛ)К, затвердженої свідоцтвом про хворобу від 17.08.2017 № Д-272, законодавством не передбачало окремого поняття пов`язаності захворювання із участю в антитерористичній операції, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх проведення, під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України як окремого пункту, що надає право на отримання формулювання "пов`язане із захистом Батьківщини" як передбачає чинна редакція Положення № 402. Відповідні дії охоплюються поняттям "захист Батьківщини".
Судом враховано, що у контексті цієї справи позивач фактично не погоджується із формулювання у свідоцтві про хворобу висновку М(ВЛ)К в частині причинного зв`язку захворювання "Захворювання, Так, пов`язане з проходженням військової служби", оскільки вважає, що надані ним документи щодо його участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, є підставою для прийняття постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювання, як такого, що пов`язане із захистом Батьківщини.
При цьому, як свідчать матеріали справи, позивачем не оскаржується а ні відповідне свідоцтво про хворобу, а ні роз`яснення відповідача в порядку пунктів 21.5, 21.6 Положення № 285 щодо її відповідності критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України.
Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові від 10.02.2022 у справі № 160/7153/20 Верховний Суд наголосив, що перевірка правильності прийнятого військово-лікарською комісією рішення виключно за медичними показниками не входить до компетенції адміністративного суду.
Адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною другою статті 2 КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Дискреційні повноваження - це повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким. З огляду на положення статті 2 КАС України щодо компетенції адміністративного суду останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Суд зауважує, що сам факт участі позивача у антитерористичний операції безпосередньо не дає підстав стверджувати, що наявні у нього захворювання або їх ускладнення виникли саме у зазначений період.
Отже, питання визначення причинного зв`язку за результатами медичного обстеження, перегляду медичної документації є дискреційними повноваженнями ВЛК, а тому суд не вправі перебирати на себе повноваження цього органу.
Суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки суд не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку ВЛК виходить за межі необхідності дослідження в контексті застосування норм матеріального права.
Суд звертає увагу на те, що згідно з Положенням № 402, у разі незгоди із рішеннями ВЛК вищого рівня - звернутися до ЦВЛК.
Більше того, судом враховано, що доводи позивача фактично мотивовані неможливістю реалізації своїх прав як особи, яка має право на отримання статусу інваліда внаслідок війни та відповідних грошових компенсацій.
З цього приводу, суд зауважує, що причинний зв`язок встановлення інвалідності з формулюванням "захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби", де виконання військових обов`язків здійснюється відповідно до статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII, є окремою та самостійною підставою для встановлення відповідної групи інвалідності внаслідок, для якого не вимагається отримання такої травми під час участі у захисті Батьківщини та перебування на фронті чи в районах воєнних дій, про що йдеться у частині 1 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Так згідно з частиною 4 статті 24 Закону № 2232-XII військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:
1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);
2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;
3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);
4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;
5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
Аналіз наведених норм дає підстави стверджувати, що виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) включає періоди безпосереднього несення військової служби та виконання відповідних обов`язків.
Аналіз вищенаведеної норми Закону свідчить на користь висновку про те, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать, зокрема, особи з числа військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, одержаного під час несення військової служби, перебуванням на фронті або участю в бойових діях у мирний час.
Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, адміністративний позов задоволенню не підлягає.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_2 ) у задоволенні адміністративного позову до Державної установи "Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України" (вул. Бердичівська, 1, м. Київ, код ЄДРПОУ 04116) про визнання протиправним та скасування рішення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Суддя Альчук Максим Петрович