КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 756/13329/24 Головуючий у 1 інстанції: Діденко Є.В.
Провадження № 22-ц/824/2739/2026 Доповідач: Шебуєва В.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів: 
судді-доповідача Шебуєвої В.А., 
суддів Кафідової О.В., Оніщука М.І.,
секретар Тіткова І.Ю.,

розглянувши апеляційну скаргу адвоката Букрєєва Вадима Анатолійовича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 31 липня 2025 року, ухвалене в м. Києві в складі судді Діденка Є.В., в справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним,-
в с т а н о в и в:

В жовтні 2024 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним. Зазначало, що 06 березня 2008 року між АТ «Універсал Банк» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 056-2008-530, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 80983,00 доларів США. Починаючи з квітня 2014 року у ОСОБА_1 почала виникати прострочена заборгованість по кредиту і процентах. 28 липня 2014 року АТ «Універсал Банк» направив ОСОБА_1 досудову вимогу про погашення заборгованості в сумі 66529,60 доларів США., яка була одержана ОСОБА_1 31 липня 2014 року. 27 лютого 2015 року АТ «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості і 20 березня 2015 року було відкрито провадження у справі. 30 листопада 2020 року позов АТ «Універсал Банк» було задоволено, з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість в розмірі 70231,87 доларів США. Постановою Київського апеляційного суду від 27 серпня 2021 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про стягнення з ОСОБА_1 63921,73 доларів США. На виконання вказаного рішення 21 червня 2022 року суд видав виконавчий лист, який перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця Лановенко Л.О. У вересні 2024 року з матеріалів виконавчого провадження АТ «Універсал Банк» стало відомо, що 31 березня 2015 року ОСОБА_1 на підставі договору подарував своїй матері ОСОБА_2 однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . На переконання АТ «Універсал Банк» договір дарування був укладений відповідачем ОСОБА_1 з порушенням принципу доброчесності та з метою приховання своїх активів від стягнення. Договір був укладений коли у ОСОБА_1 почала виникати заборгованість, припинились платежі за кредитним договором і була отримана досудова вимога банку. Через воєнний стан АТ «Універсал Банк» було позбавлене можливості звернути стягнення на предмет іпотеки. Крім того, ринкова вартість предмета іпотеки складає лише 39200,00 доларів США, що не забезпечить погашення заборгованості в повному обсязі.
АТ «Універсал Банк» просило: визнати недійним договір дарування об`єкту житлової нерухомості, однокімнатної квартири загальною площею 33,3 кв.м., житловою площею 17,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Іванківського районного нотаріального округу Київської області Ющенко Л.В., реєстровий номер 944; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на однокімнатну квартиру загальною площею 33,3 кв.м., житловою площею 17,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 609670680000); поновити право власності ОСОБА_1 на однокімнатну квартиру загальною площею 33,3 кв.м., житловою площею 17,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 609670680000).
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 31 липня 2025 року позов АТ «Універсал Банк» задоволено. В порядку розподілу судових витрат суд стягнув з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в рівних частинах на користь АТ «Універсал Банк» суму судового збору в розмірі 10598,00 грн., тобто по 5299,00 грн. з кожного.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову АТ «Універсал Банк». Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи. Ухвалюючи рішення про визнання недійсним укладеного 31 березня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору дарування квартири, суд першої інстанції не надав належної оцінки письмовим доказам та поясненням листоноші ОСОБА_3 з яких убачається, що на час укладення оспорюваного договору ОСОБА_1 не було відомо про відкриття провадження у цивільній справі № 756/2748/15 за позовом АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором. За умовами кредитного договору № 056-2008-530 від 06 березня 2008 року ОСОБА_1 зобов`язався здійснити останню сплату в рахунок погашення заборгованості не пізніше 01 березня 2038 року. До позовної заяви позивач долучив розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 17 січня 2015 року, згідно з яким ОСОБА_1 на виконання умов кредитного договору повернув АТ «Універсал Банк» тіло кредиту у сумі 16646,30 доларів США та сплатив проценти за користування кредитом 60288,73 доларів США, а разом - 76935,03 доларів США. Тобто, отримавши кредит у сумі 80983,00 доларів США, відповідач повернув позивачу 76935,03 доларів США. Фактична прострочена заборгованість за кредитним договором відповідача на час звернення АТ «Універсал Банк» з позовом до суду у 2015 році складала лише 2861 долара США, що відносно всієї суми кредиту не може вважатися значною. Також виконання зобов`язань за кредитним договором було забезпечене іпотекою квартири, загальною площею 37,00 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , вартості якої станом на 31 березня 2015 року було достатньо для погашення заборгованості за кредитним договором. Відповідачі звернулися до сертифікованого оцінювача ФОП ОСОБА_5 12 серпня 2025 року оцінювач склав висновок, що станом на 30 березня 2015 року вартість квартири за адресою: АДРЕСА_2 складає 1183630 грн., що по курсу НБУ станом на 30 березня 2015 року є еквівалентом 50490,56 доларів США. На момент укладання відповідачами оспорюваного договору дарування 31 березня 2015 року АТ «Універсал Банк» нічого не заважало звернути стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку без звернення до суду, навіть за наявності судового спору про стягнення заборгованості за кредитним договором у справі № 756/2784/15-ц. Суд першої інстанції залишив поза увагою, що згідно з п. 7 договору дарування від 31 березня 2015 року на момент укладання договору дарування квартира перебувала в спільній сумісній власності подружжя і дарувалася за згодою дружини відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 . А тому рішенням про визнання договору дарування недійсним суд першої інстанції порушив права ОСОБА_4 суд першої інстанції та не дослідив мотивів укладення договору дарування квартири від 31 березня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .Звертає увагу, що 23 квітня 2015 року Оболонський районний суд м. Києва ухвалою у справі 756/2784/15-ц від 23 квітня 2015 року задовольнив заяву представника АТ «Універсал Банк» про витребування доказів -відомостей про зареєстровані за ОСОБА_1 транспортні засоби та нерухоме майно. Є підстави стверджувати, що станом на 23 квітня 2015 року АТ «Універсал Банк» було відомо про вибуття спірної квартири з власності ОСОБА_1 . Наголошує на тому, що на момент звернення до суду з даним позовом АТ «Універсал Банк» пропустило строк позовної давності.
Представник АТ «Універсал Банк» подав відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 . Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
В апеляційній інстанції представники ОСОБА_1 і ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу та просять її задовольнити.
Представник АТ «Універсал Банк» просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції , колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 06 березня 2008 року між АТ «Універсал Банк» і відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 056-2008-530. Відповідно до умов договору ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 80983,00 доларів США.
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 06 березня 2008 року між АТ «Універсал Банк» і ОСОБА_1 укладено договір іпотеки. За умовами договору ОСОБА_1 передав в іпотеку банку квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , за ціною 481 139,00 грн. (а.с. 104-105 т. 1).
У квітні 2014 року, грудні 2014 року та березні 2015 року ОСОБА_1 звертався до позивача із заявами про реструктуризацію заборгованості.
Станом на 17 січня 2015 року заборгованість ОСОБА_1 складала 65568,08 доларів США, з яких: 1799,60 доларів США - прострочена заборгованість по кредиту, 1062,82 доларів США - відсотки, 168,55 доларів США - підвищені відсотки, 62537,10 доларів США - сума дострокового стягнення по кредиту (а.с. 60-62 т. 1).
27 лютого 2015 року АТ «Універсал Банк» звернулося до Оболонського районного суду м. Києваз позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.
20 березня 2015 року Оболонським районним судом м. Києва відкрито провадження у справі № 756/2784/15 за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.
Відповідно до копії повідомлення про вручення поштового відправлення зі справи № 756/2784/15 ухвала про відкриття провадження отримана на ім`я ОСОБА_1 27 березня 2015 року.
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30 листопада 2020 року у справі № 756/2784/15 позов стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 70213,87 доларів США (а.с. 24-28 т. 1).
Постановою Київського апеляційного суду від 27 серпня 2021 року у справі №756/2784/15, залишеною постановою Верховного Суду від 26 квітня 2022 року, скасовано рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30 листопада 2020 року та ухвалено нове рішення, яким з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» стягнуто заборгованість в розмірі 63921,73 доларів США. В задоволенні вимог до ОСОБА_4 відмовлено (а.с. 29-49 т. 1).
На виконання вказаного рішення 21 червня 2022 року Оболонським районним судом м. Києвавидано виконавчий лист, який пред`явлений до виконання приватному виконавцю Лановенко Л.О.
06 грудня 2022 року постановою приватного виконавця Лановенко Л.О. відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного судового рішення (а.с. 58-59 т. 1).
Судом встановлено, що 31 березня 2015 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було укладено договір дарування. Відповідно до умов договору ОСОБА_1 відчужив належну йому квартиру АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_2 (а.с. 63-64 т. 1).
ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_1 , що підтверджено витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження.
Згідно висновку оцінювача ОСОБА_6 станом на 17 лютого 2024 року ринкова вартість квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яка була предметом іпотеки згідно договору іпотеки,складає 39200 доларів США (а.с. 66 т. 1).
Згідно висновку оцінювача ОСОБА_7 станом на 09 жовтня 2024 року ринкова вартість квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка є предметом оспорюваного позивачем договору дарування, складає 34600 доларів США (а.с. 67 т. 1).
З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог.
Відповідно до положень ст. ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист у суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним (п.2 ч.12 ст.16 ЦК України).
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.
Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.
У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.
Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України , що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення коштів, що набрало законної сили.
У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) Велика Палата Верховного Суду визначає, що боржник, який відчужує майно на підставі безвідплатного договору на користь свого сина після виникнення в нього зобов`язання щодо повернення суми позики, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки укладається договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора та спрямований на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання недійсним договору, спрямованого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства та недопустимості зловживання правом.
В обранні варіанта добросовісної поведінки боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності. Це передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинне бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що всі зобов`язання перед ним за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Тому доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісно виконати всі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав і правомірних інтересів кредитора. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі № 569/16888/17 та постанові Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 367/3276/19.
Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається «про людське око», таким критеріям відповідати не може. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08 березня 2023 року у справі № 127/13995/21.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як було встановлено судом та не спростовувалося сторонами, 06 березня 2008 року між АТ «Універсал Банк» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 056-2008-530, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 80983,00 доларів США. ОСОБА_1 допустив порушення умов кредитного договору, у зв`язку з чим АТ «Універсал Банк» реалізувало своє право на дострокове стягнення заборгованості. 
У лютому 2015 року АТ «Універсал Банк» звернулося до Оболонського районного суду м. Києва з позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 і ОСОБА_4 , провадження по якому було відкрито 20 березня 2015 року.
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30 листопада 2020 року у справі № 756/2784/15 позов АТ «Універсал Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 70213,87 доларів США. Постановою Київського апеляційного суду від 27 серпня 2021 року у справі № 756/2784/15 скасовано рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30 листопада 2020 року та ухвалено нове рішення, яким з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» стягнуто заборгованість в розмірі 63921,73 доларів США. 
Під час примусового виконання вказаного рішення суду від приватного виконавця АТ «Універсал Банк» стало відомо, що ОСОБА_1 належала на праві власності квартира АДРЕСА_3 , яка була відчужена ним на підставі договору дарування 31 березня 2015 року на користь матері ОСОБА_2 .
При цьому ОСОБА_1 був обізнаним про наявність у нього зобов`язань за кредитним договором та простроченої заборгованості. Він звертався до АТ «Універсал Банк» із заявами про реструктуризацію заборгованості.
Після перереєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_3 на ОСОБА_2 вона залишилася зареєстрованою у с.Іванків Вишгородського району Київської області.
Суд першої інстанції дійшов законного і обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання його оспорюваного договору дарування недійсним, враховуючи те, що договір укладений після виникнення у ОСОБА_1 простроченої заборгованості за кредитним договором, після відкриття провадження в справі за позовом АТ «Універсал Банк» про стягнення заборгованості, а з урахуванням родинних зв`язків між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ,
Колегія суддів відхиляє посилання представника ОСОБА_1 на його необізнаність про відкриття судом провадження в справі № 756/2748/15 за позовом АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості на момент укладення оспорюваного договору. Як позичальник ОСОБА_1 був обізнаний про наявність у нього заборгованості, він звертався до АТ «Універсал Банк» із заявами про розстрочення заборгованості. Вказані обставини ОСОБА_1 не спростовував.
Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на незначний розмір простроченої заборгованості за кредитним договором та можливість у АТ «Універсал Банк» звернути стягнення на предмет іпотеки. Постановою Київського апеляційного суду від 27 серпня 2021 року у справі № 756/2784/15 було стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 63921,73 доларів США, яка є значною. 
Звернення стягнення на предмет іпотеки є правом, а не обов`язком кредитора. Нездійснення такого права АТ «Універсал Банк» не виключає можливість оспорення ним договору, спрямованого на приховання боржником іншого майна від стягнення.
Згідно виготовленого на замовлення АТ «Універсал Банк» висновку оцінювача ОСОБА_6 станом на 17 лютого 2024 року ринкова вартість квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яка є предметом іпотеки, складає 39200,00 доларів США, що не покриває стягнуту судом заборгованість за кредитним договором у повному обсязі.
До апеляційної скарги представник ОСОБА_1 долучив висновок оцінювача ФОП ОСОБА_5 , складений 12 серпня 2025 року. Згідно висновку станом на 31 березня 2015 року вартість квартири за адресою: АДРЕСА_2 складає 1183630 грн., що по курсу НБУ станом на 30 березня 2015 року є еквівалентом 50490,56 доларів США.
Проте вказаний висновок не надавався суду першої інстанції, представником ОСОБА_1 не доведено наявність поважності причин ненадання вказаного висновку суду першої інстанції. З урахуванням ст. 367 ЦПК України у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для прийняття та врахування долученого до апеляційної інстанції висновку оцінювача ОСОБА_5 . Крім того, визначена у вказаному висновку вартість квартири за адресою: АДРЕСА_2 , також не покриває загальної суми заборгованості за кредитним договором. Іартість квартири була визначена ФОП ОСОБА_5 станом на 31 березня 2015 року, а тому вона не може вважатися актуальною.
Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що на момент укладання договору дарування від 31 березня 2015 року квартира перебувала в спільній сумісній власності подружжя і дарувалася ОСОБА_2 за згодою дружини відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 .
Як вбачається зі змісту оспорюваного договору, титульним власником квартири АДРЕСА_3 є саме ОСОБА_1 , який і був стороною договору. Позов пред`явлений до сторін оспорюваного договору ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . У колегії суддів відсутні підстави вважати, що оскаржуваним рішенням суду порушені права ОСОБА_4 . Сама ОСОБА_2 рішення суду першої інстанції не оскаржувала. 
Доводи представника ОСОБА_1 , що суд першої інстанції не дослідив мотивів укладення відповідачами оспорюваного договору не спростовують правильності висновків суд першої інстанції.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про пропуск АТ «Універсал Банк» строків позовної давності при зверненні із даним позовом. ОСОБА_1 не заявляв про застосування позовної давності в суді першої інстанції. Також він не надав суду належних та допустимих доказів того, що про укладення оспорюваного договору дарування квартири від 31 березня 2015 року АТ «Універсал Банк» було відомо ще в квітні 2015 року. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, представник АТ «Універсал Банк» зазначав, що про укладення відповідачами оспорюваного договору дарування від 31 березня 2015 року АТ «Універсал Банк» дізналося на стадії виконавчого провадження з примусового виконання постанови Київського апеляційного суду від 27 серпня 2021 року у справі № 756/2784/15.
Колегія суддів не вбачає порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні позовних вимог АТ «Універсал Банк». Суд першої інстанції дав належну оцінку наявним у матеріалах справи доказам, повно та всебічно з`ясував обставини справи.
Разом з тим, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання щодо розподілу судових витрат - стягненні з відповідачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь позивача витрат по сплаті судового збору. Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є особами з інвалідністю II групи та відповідно до ст.5 Закону України "Про судовий збір" мають пільгу по сплаті судового збору. 

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Букрєєва Вадима Анатолійовича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Оболонського районного суду міста Києва від 31 липня 2025 року в частині вирішення позовних вимог Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним залишити без змін.
В частині вирішення питання про розподіл судових витрат рішення суду першої інстанції скасувати.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 березня 2026 року. 

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Кафідова О.В.

Оніщук М.І.