Дата документу 28.01.2026
Справа № 334/9504/24
Провадження № 2/334/91/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року Дніпровський районний суд міста Запоріжжя
у складі: головуючого судді Ісакова Д.О.,
за участі секретаря судового засідання - Прийменко А.В.,
представника позивачки - Сащук М.М.,
представника відповідача - Кравченко О.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації вартості частини автомобіля, -

ВСТАНОВИВ:

25 листопада 2024 року до Дніпровського районного суду міста Запоріжжя через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява представника ОСОБА_1 - адвоката Сащук Мар`яна Михайловича до ОСОБА_2 про стягнення компенсації вартості частини автомобіля.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 08 серпня 2020 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. Проте через відсутність спільних інтересів та взаємопорозуміння 11.05.2023 року шлюб між ними було розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2023 по цивільній справі № 334/1483/23.
В подальшому позивачка вдруге вийшла заміж та змінила прізвище на ОСОБА_3 .
В період перебування у шлюбі, а саме 04.08.2021 року, на той час подружжям за спільні кошти було придбано транспортний засіб: автомобіль марки Ford, модель Fusion, рік випуску - 2014, VIN-код (ідентифікаційний номер транспортного засобу) - НОМЕР_1 , державний номерний знак (на момент придбання) - НОМЕР_2 , об`єм (потужність) двигуна, куб.см. - 2488, який 04.08.2021 було зареєстровано за відповідачем. 
Сума придбання автомобіля становила близько 10000 доларів США. Крім того, оскільки автомобіль прибув із-за кордону, ще близько 2000 доларів США подружжям було витрачено на його ремонт.
Придбаний у шлюбі автомобіль був об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Але, відповідач позбавляв позивачку можливості користуватись ним.
Під час підготовки відповідної позовної заяви було встановлено, що 20.07.2022 року без відома та згоди позивачки, на підставі договору купівлі-продажу №2348/2022/3283573 від 20.07.2022 року, укладеного в Територіальному сервісному центрі №2348, вказаний вище транспортний засіб було перереєстровано на нового власника, а саме на ОСОБА_4 . 
Після перереєстрації, автомобілю присвоєно новий державний номерний знак - НОМЕР_3 . 
Позивачка вважає, що оскільки відповідач відчужив транспортний засіб проти її волі, встановлення його дійсної (ринкової) вартості неможливе, а отже визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи.
Згідно із розрахунком середньої ринкової вартості станом на день подання позову, вартість такого автомобіля становить 10428 доларів США, що в гривневому еквіваленті, беручи до уваги офіційний курс НБУ станом на день подання позову (23 листопада 2024 офіційний курс НБУ за 1 долар становить 41,2860 гривень), що в еквіваленті становить 430530,408 гривень (10428 доларів * 41,2860 гривень).
Вартість 1/2 частини автомобіля в грошовому еквіваленті становить 215265,20 гривень (430530,408 гривень / 2).
Отже, оскільки даний транспортний засіб сторонами придбано за час перебування в зареєстрованому шлюбі та він належав до спільного майна подружжя, а відповідач здійснив його продаж без отримання згоди позивачки, відповідач зобов`язаний виплатити позивачці 215265,20 гривень в якості компенсації у зв`язку з припиненням її права на спільне майно розміром 1/2 частини вартості спільно набутого транспортного засобу, виходячи з його середньоринкової (дійсної) вартості.
16.12.2024 року представником позивачки - адвокатом Сащук М.М. подано заяву про усунення недоліків позовної заяви, разом з позовною заявою (у новій редакції) та висновком експерта судової транспортно-товарозначої експертизи №205 від 10.12.2024 року.
З урахуванням позовної заяви (у новій редакції) просить суд, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки Ford, модель Fusion, рік випуску - 2014, VIN-код НОМЕР_1 , державний номерний знак (актуальний) - НОМЕР_3 (державний номерний знак на момент придбання в шлюбі) - НОМЕР_2 , об`єм (потужність) двигуна, куб.см. - 2488, у розмірі 206301,60 гривень та судові витрати.
16.12.2024 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.
20.01.2025 року представником відповідача ОСОБА_2 - адвокатом Кравченко О.В. поданий відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначно, що за час шлюбу сторони набули право спільної сумісної власності на: кухонний комбайн KENWOOD, вартістю 12000 гривень; кавомашину SIEMENS, вартістю 19400 гривень; автомобіль марки Ford, модель Fusion, 2014 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_4 .
Вказаний автомобіль був придбаний на аукціоні 22.04.2021 року за 3883 доларів США, що підтверджується відповідною квитанцією. 
На ремонт автомобіля було витрачено орієнтовно суму еквівалентну 2000 доларів США. Після проведеного ремонту спірний автомобіль 04.08.2021 було зареєстровано на відповідача.
Позивачем надано висновок щодо середньої ринкової ціни, зареєстрованих в Україні автомобілів Ford, модель Fusion, 2014 року випуску, станом на 23.11.2024, яка становила 412603,20 гривень.
Відповідач вважає, що вартість автомобілю з боку позивачки було завищено, а тому надає висновок щодо ринкової вартості саме спірного автомобіля, яка становить 239448,48 гривень.
Крім цього, подружжям у період зареєстрованого шлюбу, в інтересах сім`ї були укладені договори: кредитний договір №40017732650 від 22.12.2020, укладений між AT «ПУМБ» і ОСОБА_2 ;  кредитний договір №40019043688 від 23.06.2021, укладений між AT «ПУМБ» і ОСОБА_2 ; кредитний договір №40019711945 від 14.09.2021, укладений між AT «ПУМБ» і ОСОБА_2 ; кредитний договір №20117732650 від 21.12.2020, укладений між АТ «ПУМБ» і ОСОБА_2 .
Спільне життя у подружжя не склалося через різні погляди на життя. На початку квітня 2022 року у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, позивачка змінила місце проживання.
Щодо поділу спільного майна подружжя дійшло згоди про те, що: кухонний комбайн KENWOOD та кавомашина SIEMENS залишаються позивачці. 
На виконання цієї домовленості відповідач відправив поштою вказане майно позивачці, яка написала розписку про його отримання, вказавши погоджену між подружжям вартість майна.
Автомобіль марки Ford, модель Fusion, 2014 року випуску, VlN-код НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_4 залишається відповідачеві, який повинен виконати зобов`язання за кредитними договорами: №40017732650 від 22.12.2020, №40019043688 від 23.06.2021, №40019711945 від 14.09.2021, №20117732650 від 21.12.2020.
Різницю між вартістю 1/2 частки автомобіля, 1/2 частки кухонного комбайну, частки кавомашини і 1/2 часткою коштів, сплачених відповідачем на виконання кредитних: зобов`язань, він мав сплатити на користь позивачки.
На прохання позивачки вказану різницю відповідач почав сплачувати на її користь частинами, починаючи з 19.04.2022.
Всього з 19.04.2022 по 03.10.2022 відповідачем на користь позивачки сплачено 84000,00 гривень.
На виконання кредитних зобов`язань за: кредитним договором №40017732650 від 22.12.2020, укладеним між AT «ПУМБ» і ОСОБА_2 , відповідачем за період з 22.06.2022 по 11.01.2023 сплачено 14448,35 гривень, 1/2 частки складає 7224,18 гривні,  кредитним договором №40019043688 від 23.06.2021, укладеним між AT «ПУМБ» і ОСОБА_2 , відповідачем за період з 28.05.2022 по 11.01.2023 сплачено 10575,45 гривень, частки складає 5287,73 гривні,  кредитним договором №40019711945 від 14.09.2021, укладеним між AT «ПУМБ» і ОСОБА_2 , відповідачем за період з 28.05.2022 по 11.01.2023 сплачено 19737,16 гривень, 1/2 частка складає 9868,58 гривні, кредитним договором №20117732650 від 21.12.2020, укладеним між AT ПУМБ» і ОСОБА_2 , відповідачем 29.09.2022 сплачено 45056,60 гривень, 1/2 частки складає 22528,30 гривень.
Разом відповідачем на виконання кредитних зобов`язань сплачено 89817,57 гривень, 1/2 частка становить 44908,79 гривень.
З метою виконання кредитних зобов`язань і виплати грошової компенсації вартості 1/2 частки автомобіля марки Ford, модель Fusion, 2014 року випуску, відповідач 20.07.2022, під час зареєстрованого шлюбу, продав вказаний автомобіль, про що позивачці було достеменно відомо.
Оскільки вартість автомобіля марки Ford, модель Fusion, 2014 року випуску становить 239448.48 гривень, вартість частки позивачки становить 119724,24 гривні.
Враховуючи, що відповідач сплатив на користь позивачки 88400,00 гривень, сплатив заборгованість за кредитними зобов`язаннями, де частка позивачки становить 44908,79 тивень та передав майна на 31400,00 гривень, де частка позивачки становить 15700,00 гривень, а разом 149008,79 гривень, позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Просить у задоволенні позовних вимог відмовити.
28.01.2025 року представником позивача - адвокатом Сащук М.М. подано клопотання про призначення судової транспортно-товарознавчої експертизи.
27.01.2026 року від представника позивачки - адвоката Сащук М.М. надійшла відповідь на відзив, в якому зазначає, що твердження відповідача про те, що сторони перед розлучення домовилися про поділил набутого майна наступним чином: позивачу залишається кухонний комбайн та кавомашина, а відповідач залишає за собою автомобіль, при цьому останній бере на себе обов`язок погасити частину кредитів, які нібито належали і позивачу, та відшкодувати їй різницю між цими погашеними фінансовими зобов`язаннями і половиною вартості авто не відповідають дійсності та не підтверджується жодними доказами. 
Натомість між сторонами дійсно була певна усна домовленість про те, як вони ділять спільно нажите майно. 
Так, позивачці справді залишились кухонний комбайн та кавомашина. При цьому відповідач вимагав скласти про це відповідну розписку, в протилежному випадку він відмовлявся відправити їй це майно. Відповідач залишив собі: 2 телевізори Samsung, ігрову приставку Sony Play Station, духову шафу, варильну поверхню, кухонну витяжку, пральну машину, холодильник та пилосос. 
Крім того, у власності колишнього подружжя знаходились також і два велосипеди, які залишились у власності відповідача, а він в свою чергу відшкодував позивачці 40000,00 гривень їх вартості. Наведене підтверджується відповідною квитанцією від 26.07.2022 року, що долучена відповідачем до відзиву та позов.
Щодо автомобіля сторонам домовитись не вдалось, оскільки відповідач вважав що це авто належить виключно йому та поділу не підлягає. Крім того, при підготовці даного позову позивачці стало відомо, що саме в той період коли сторони ділили спільно набуте майно між собою, відповідач таємно та без згоди на той момент ще дружини, 20.07.2022 року уклав фіктивний правочин щодо продажу авто. По факту він просто переоформив авто на свою маиір, думаючи що це якимось чином застрахує його від претензій позивача на спільно набутий автомобіль. 
Також не відповідають дійсності і твердження представника відповідача про ніби то укладення подружжям кредитних договорів в інтересах сім`ї. Стороною відповідача долучено тільки 3 довідки про стан та історію заборгованості по кредитних договорах та квитанцію про переказ коштів з рахунку відповідача на рахунок відповідача. Згідно з даними довідками, позичальником виступав саме відповідач, а не подружжя. При цьому самих кредитних договорів чи буть яких інших документів, котрі б могли підтвердити факт укладення кредитних договорів саме в інтересах сім`ї, відповідачем не долучено. 
Відповідач не надав жодних доказів, котрі б підтверджували те, що вказані кредитні договори були укладені саме в інтересах сім`ї, а отримані у борг грошові кошти за цими договорами використовувались для задоволення потреб сім`ї. Крім того, відповідач не надав жодних доказів того, що на той момент дружина давала згоду на укладення таких договорів і знала про придбання якогось спільного майна за ці грошові кошти. 
Щодо переказів коштів на рахунок позивача, зазначено, що на початку повномасштабного вторгнення, а саме у квітні 2022 року, сторони дійшли до висновку, що позивачці необхідно поїхати у більш безпечну частину України. У зв`язку із цим позивачка переїхала до м. Трускавець. Проте, на той час відносини у подружжя були хороші, почуття любові та поваги одне до одного були присутні, і всі ті кошти, квитанції про переказ яких надав відповідач, переказувались позивачці не з метою компенсації за якийсь поділ майна, а з метою фінансової підтримки чоловіком своєї дружини, яка евакуювалась від війни у більш безпечне, проте чуже місто і не мала жодних доходів. Доказом цьому є те, що на великій кількості тих квитанцій, що долучив відповідач, в цільовому призначенні зазначається фраза «Я люблю тебя». 
Щодо вартості автомобілю, стороною відповідача надано висновок щодо ринкової вартості спірного автомобіля, яка ніби то становить 239448,48 гривень (близько 5700 доларів США). 
Проте сторона позивача вважає, що вартість автомобіля є суттєво заниженою. 
Звертає увагу, що на час подання цього позову до суду, даний автомобіль був висталений на продаж відповідачем і останній оцінював його вартість у розмірі 11500,00 доларів США.
Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
03.02.2025 року від представника відповідача - адвоката Кравченко О.В. надійшли заперечення на позовну заяву, відповідно до яких просила відмовити у задоволенні позовних вимог.
Ухвалою №334/9504/24 від 14.05.2025 року у справі призначено судову транспортно-товарознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено наступне питання: яка дійсна (ринкова) вартість транспортного засобу марки Ford, модель Fusion, рік випуску - 2014, VIN-код (ідентифікаційний номер транспортного засобу) НОМЕР_1 , державний номерний знак - НОМЕР_3 , об`єм (потужність) двигуна, куб.см. - 2488, на час проведення експертизи?
11.08.2025 року до суду надійшли висновки експерта №СЕ-129/108-25/12477-АВ від 31.07.2025 року, відповідно до яких ринкова вартість транспортного засобу марки Ford, модель Fusion, рік випуску - 2014, VIN-код (ідентифікаційний номер транспортного засобу) - 3FA6P0H73ER374090, державний номерний знак - НОМЕР_3 , об`єм (потужність) двигуна, куб.см. - 2488, станом на 17.07.2025 року складає: 320266,47 гривень.
11.09.2025 року представником позивачки - адвокатом Сащук М.М. подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки Ford, модель Fusion, рік випуску - 2014, VIN-код НОМЕР_1 , державний номерний знак (актуальний) - НОМЕР_3 (державний номерний знак на момент придбання в шлюбі) - НОМЕР_2 , об`єм (потужність) двигуна, куб.см. - 2488, у розмірі 160133,24 гривень та судові витрати, які складаються: з судового збору - 215365 гривень, витрат на проведення експертизи - 9348,40 гривень, витрат на професійну правничу допомогу - 16500,00 гривень. 
20.10.2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.
13.11.2025 року представником відповідача - адвокатом Кравченко О.В. подано клопотання про долучення до справи квитанції про внесення ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 11125,00 гривень на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Запорізькій області, різницю вартості частки майна подружжя (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог).
Позивачка, за погодженням своєї позиції з адвокатом Сащук М.М. категорично відмовилася надати банківські реквізити для перерахування коштів відповідачем, внаслідок чого відповідач змушений був перерахувати їх на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Запорізькій області.
Вказана квитанція не була долучена до відзиву на позовну заяву, оскільки її вартість була визначена судовим експертом на підставі призначеної судом експертизи, а тому просить поновити строк на долучення її до справи, як пропущенний з поважних причин.
Представник позивачки - адвокат Сащук М.М. в судовому засідання підтримав позовну заяву, просив позов задовольнити в підстав викладених у позові.
Представник відповідача - адвокат Кравченко О.В. в судовому засідання заперечувала проти задоволення позову. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог.
Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку, суд дійшов до наступних висновків.
Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з положеннями статті 19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших відносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відповідно до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно до статей 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Згідно положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом встановлено, що в період з 08.08.2020 року по 11.05.2023 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. 
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя № 334/1483/23 від 10.04.2023 року, шлюб між ними було розірвано. 
В подальшому позивачкою був укладений шлюб, при реєстрації якого вона змінила прізвище на « ОСОБА_3 ».
22.04.2021 року, в період перебування у шлюбі, подружжям за спільні кошти було придбано транспортний засіб: автомобіль марки Ford, модель Fusion, рік випуску - 2014, VIN-код (ідентифікаційний номер транспортного засобу) - НОМЕР_1 , державний номерний знак (на момент придбання) - НОМЕР_2 , об`єм (потужність) двигуна, куб.см. - 2488, який 04.08.2021 було зареєстровано за відповідачем. 
Вартість автомобіля становила 3883 доларів США, що підтверджується квитанцією АТ «Приватбанк» від 22.04.2021 року. 
Придбаний у шлюбі автомобіль був об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, що не оспорюється сторонами. 
20.07.2022 року на підставі договору купівлі-продажу №2348/2022/3283573 від 20.07.2022 року, укладеного в Територіальному сервісному центрі №2348, вказаний вище транспортний засіб було перереєстровано на нового власника - ОСОБА_4 . 
Після перереєстрації, автомобілю присвоєно новий державний номерний знак - НОМЕР_3 . 
На виконання ухвали Дніпровського районного суду міста Запоріжжя №334/9504/24 від 14.05.2025 року судовим експертом Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України було проведено транспортно-товарознавчу експертизу за експертною спеціальністю 12.2 «Визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу».
Згідно висновків експерта №СЕ-129/108-25/12477-АВ від 31.07.2025 року ринкова вартість транспортного засобу марки Ford, модель Fusion, рік випуску - 2014, VIN-код (ідентифікаційний номер транспортного засобу) - 3FA6P0H73ER374090, державний номерний знак - НОМЕР_3 , об`єм (потужність) двигуна, куб.см. - 2488, станом на 17.07.2025 року складає: 320266,47 гривень.
Крім цього, матеріалами справи встановлено, що у період зареєстрованого шлюбу, в інтересах сім`ї були укладені наступні договори: кредитний договір №40017732650 від 22.12.2020, укладений між AT «ПУМБ» і ОСОБА_2 ; кредитний договір №40019043688 від 23.06.2021, укладений між AT «ПУМБ» і ОСОБА_2 ; кредитний договір №40019711945 від 14.09.2021, укладений між AT «ПУМБ» і ОСОБА_2 ; кредитний договір №20117732650 від 21.12.2020, укладений між АТ «ПУМБ» і ОСОБА_2 .
На виконання кредитних зобов`язань за: кредитним договором №40017732650 від 22.12.2020, укладеним між AT «ПУМБ» і ОСОБА_2 , відповідачем за період з 22.06.2022 по 11.01.2023 сплачено 14448,35 гривень, 1/2 частки складає 7224,18 гривні, кредитним договором №40019043688 від 23.06.2021, укладеним між AT «ПУМБ» і ОСОБА_2 , відповідачем за період з 28.05.2022 по 11.01.2023 сплачено 10575,45 гривень, частки складає 5287,73 гривні, кредитним договором №40019711945 від 14.09.2021, укладеним між AT «ПУМБ» і ОСОБА_2 , відповідачем за період з 28.05.2022 по 11.01.2023 сплачено 19737,16 гривень, 1/2 частка складає 9868,58 гривні, кредитним договором №20117732650 від 21.12.2020, укладеним між AT ПУМБ» і ОСОБА_2 , відповідачем 29.09.2022 сплачено 45056,60 гривень, 1/2 частки складає 22528,30 гривень.
Відповідачем на виконання кредитних зобов`язань сплачено - 89817,57 гривень, де частка позивачки становить 44908,79 гривень (89817,56 /2).
Щодо поділу спільного майна подружжя дійшло згоди про те, що: кухонний комбайн KENWOOD та кавомашина SIEMENS залишаються позивачці. На виконання цієї домовленості позивачка написала розписку про його отримання, вказавши погоджену між подружжям вартість майна - 31400,00 гривень, де частка позивачки становить 15700 гривень.
Різницю між вартістю 1/2 частки автомобіля, 1/2 частки кухонного комбайну, частки кавомашини і 1/2 часткою коштів, сплачених відповідачем на виконання кредитних зобов`язань, відповідач мав сплатити на користь позивачки.
На прохання позивачки вказану різницю відповідач почав сплачувати на її користь частинами, починаючи з 19.04.2022.
Всього за період з 19.04.2022 по 03.10.2022 відповідачем на користь позивачки сплачено 88400,00 гривень, що підтверджується квитанціями.
Відповідач, під час зареєстрованого шлюбу, продав автомобіль марки Ford, модель Fusion, 2014 року випуску. 
З матеріалів справи вбачається, що відповідач сплатив на користь позивачки 88400,00 гривень, сплатив заборгованість за кредитними зобов`язаннями, де частка позивачки становить 44908,79 гривень та передав майна на 31400,00 гривень, де частка позивачки становить 15700 гривень, що разом становить 149008,79 гривень.
Таким чином, з урахуванням вартості частки автомобілю марки Ford, модель Fusion, 2014 року випуску, яка становить 160133,24 гривень відповідачем залишається не відшкодованим частка у спільному майні подружжя у розмірі 11124,50 гривень (160133,24 – 149008,79). 
Позиція суду та оцінка аргументів сторін.
Правовідносини щодо правового режиму майна подружжя регулюються главою 8 Сімейного кодексу України.
Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно із ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частина друга цієї ж статті визначає, що об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.
Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 372/504/17 від 21.11.2018.
Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічна за змістом норма закріплена у ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України.
Вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої і третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих. які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом
Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 “Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя”: “...cпільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.”
З огляду на те, що шлюбний договір між подружжям не укладався, будь-яких нших домовленостей щодо спільного майна між ними немає, частки сторін у праві власності на спільне майно є рівними, відтак, кожній стороні має належати по 1/2 (одній другій) частці у праві власності на вказане вище майно.
Згідно із ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися лро порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
При цьому, згідно із ч. 2 ст. 71 СК України, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 4 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків передбачених Цивільним кодексом України.
Отже, поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки за правилами ч. 2 ст. 364 ЦК України.
За змістом ч. 2 ст. 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.
Конституційний суд України у своєму рішенні № 17-рп від 19 вересня 2012 року дійшов наступних висновків: «Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя». 
Таким чином, оскільки право власності на автомобіль було набуте під час перебування сторін у шлюбі, таке майно було спільною сумісною власністю подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вона була придбана. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 21 листопада 2018 року у справі N 372/504/17 (провадження N 14-325цс18).
Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. 
Згідно частиною 3 статті 65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). 
Всупереч наведеному відповідач 20.07.2022, без згоди та відома позивачки, продав дане авто інший особі, чим фактично позбавив її права власності на спільно набуте майно проти її волі. 
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. 
У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Цей підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.10.2020 року у справі №483/812/19 (провадження № 61-20774св19 ).
Згідно із пунктом 22 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.11.2007 вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Відповідачем ОСОБА_2 внесено на депозитний рахунок ТУ ДСА України різницю вартості частки майна подружжя у розмірі 11125,00 гривень.
Оцінивши надані сторонами докази у сукупності, враховуючи, що відповідачем попередньо внесено на депозитний рахунок суму, що відповідає різниці вартості частки майна подружжя у розмірі 11125,00 гривень, беручи до уваги, що автомобіль вибув із користування колишнього подружжя, та сплачену відповідачем частково різницю частки майна у розмірі 149008,79 гривень на користь позивачки, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково у розмірі 11125,00 гривень.
Щодо вимог про стягнення витрат на професійну правову допомогу, суд оцінюючи надані докази на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, вважає доведеним понесення витрат позивачем в сумі 16500,00 гривень та з урахуванням часткового задоволення позовних вимог приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 гривень.
Також, підлягають задоволенню витрати понесені позивачкою у розмірі 5348,40 гривень на проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи, яка прийнята судом як доказ у цій справі.
У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору, пропорційно до задоволених вимог, в сумі 15,12 гривень.

УХВАЛИВ:

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації вартості частини автомобіля - задовольнити.
В рахунок компенсації вартості 1/2 частини автомобілю марки Ford, модель Fusion, державний номерний знак (на момент придбання) - НОМЕР_2 , виплатити ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 11125 (одинадцять тисяч сто двадцять п`ять) гривень 00 копійок, які внесені ОСОБА_2 на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області (код отримувача 26316700, Банк: Державна казначейська служба України (м. Київ), рахунок (IBAN): UA378201720355249002000001205) як різниця грошової компенсація вартості частини автомобілю.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 8363,52 гривень, з яких: 3000,00 гривень - витрати на правову допомогу, 5348,40 гривень -витрати на проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи, 15,12 гривень - судовий збір.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання (ВПО): АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя Ісаков Д.О.