ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/41718/25 Суддя першої інстанції: Жукова Є.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача: Файдюка В.В.,
суддів: Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Політичної партії «Нова Політика» про визнання протиправним і скасування рішення, -
В С Т А Н О В И В : 
У серпні 2025 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Політичної партії «Нова Політика» (далі - відповідач, ПП «Нова Політика») про визнання протиправним і скасування рішення Політичної ради Політичної партії «Нова Політика» від 17.03.2025 №1, яким ОСОБА_1 доручено вчиняти необхідні процесуальні дії для подання звітів партії за І квартал 2025 року до Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - НАЗК).
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.08.2025 відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв`язку з неналежністю її розгляду як у порядку адміністративного, так і в порядку будь-якого іншого судочинства.
Такий висновок суду першої інстанції обґрунтований тим, що суб`єкти цього спору не наділені владно-управлінськими функціями та не мають статусу суб`єктів владних повноважень у розумінні положень КАС України, а перевірка правомірності рішення політичної партії у площині правовідносин, які позивач визначає спірними, перебуває поза межами судового контролю. Крім іншого, суд вказав на неналежність цього спору до юрисдикції жодного суду.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом не було враховано, що визначене у цій справі рішення відповідача стало прямою підставою для подальшого складання НАЗК протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 212-21 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а відтак таке рішення політичної партії має публічно-правові наслідки для позивача. Наголошує, що спірне рішення ПП «Нова Політика» належить до юрисдикції адміністративного суду, адже такий акт зумовив виникнення у НАЗК повноважень вчиняти певні дії щодо ОСОБА_1 . Підкреслює, що оскаржуваною ухвалою суду нівельовано право позивача на судовий захист, що є порушенням міжнародного і національного законодавства. Крім того, звертає увагу, що суд не врахував правові позиції Верховного Суду у спорах щодо оскарження рішень політичних партій.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.09.2025 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції. 
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.03.2026 продовжено строк розгляду справи на більш тривалий, розумний термін та призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження з 24.03.2026.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.
Відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
У пункті 7 частини першої статті 4 КАС України наведено поняття суб`єкта владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Отже, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово у своїх постановах вказувала критерії розмежування судової юрисдикції, якими є: суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка у законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
До адміністративної юрисдикції належать справи, які виникають зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників є суб`єктом владних повноважень, здійснює публічно-владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їхні права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин. 
За приписами частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1); спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму (пункт 6); спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій, експертних команд з оцінювання повсякденного функціонування особи та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб (пункт 9); спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб (пункт 10).
У свою чергу, згідно з пунктом 2 частини другої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об`єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті.
Матеріали справи свідчать, що предметом спору у цій справі ОСОБА_1 визначає рішення Політичної ради Політичної партії «Нова Політика» від 17.03.2025 №1, яким з метою ефективної організації роботи парті відносно подання звітності до НАЗК, враховуючи фактичні обставини діяльності партії, наявність діючих організацій на місцях, уповноважено на підготовку та подання звітів до НАЗК з 01.04.2025 керівника фракції «Нова політика» в Запорізькій обласній раді, представника Запорізької обласної організації партії - ОСОБА_1. Цим рішенням також доручено ОСОБА_1. вчинити необхідні процесуальні дії для подання звітів, підготувати та подати звіт партії за 1 квартал 2025 року та подальші звіти протягом 2025 року, включаючи звіт за 4 квартал 2025 року.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про політичні партії в Україні» (далі - Закон) політична партія - це зареєстроване згідно з законом добровільне об`єднання громадян - прихильників певної загальнонаціональної програми суспільного розвитку, що має своєю метою сприяння формуванню і вираженню політичної волі громадян, бере участь у виборах та інших політичних заходах.
Згідно із статтею 3 указаного Закону політичні партії провадять свою діяльність відповідно до Конституції України, цього Закону, а також інших законів України та згідно із партійним статутом, прийнятим у визначеному цим Законом порядку.
Політичні партії в Україні створюються і діють тільки із всеукраїнським статусом.
Гарантії діяльності політичних партій закріплені у статті 4 Закону, за якою політичні партії є рівними перед законом. Органам державної влади, органам місцевого самоврядування, їх посадовим особам заборонено виокремлювати у своєму ставленні певні політичні партії чи надавати їм привілеї, а також сприяти політичним партіям, якщо інше не передбачено законом, у провадженні їх діяльності. Втручання з боку органів державної влади та органів місцевого самоврядування або їх посадових осіб у створення і внутрішню діяльність політичних партій та їх структурних утворень забороняється, за винятком випадків, передбачених цим Законом.
У свою чергу за правилами статті 17 Закону політичні партії, місцеві організації політичних партій ведуть бухгалтерську звітність у встановленому порядку, проводять щорічний внутрішньопартійний фінансовий аудит своєї діяльності, а також проходять зовнішній незалежний фінансовий аудит у випадках, передбачених цим Законом (частина перша).
Політична партія щоквартально, не пізніше ніж на сороковий день після закінчення звітного кварталу, зобов`язана подати до Національного агентства з питань запобігання корупції звіт про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру (у тому числі її місцевих організацій, які у встановленому порядку набули статусу юридичної особи) шляхом його заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції (частина дев`ята).
Форма та порядок подання звіту політичної партії про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру затверджуються Національним агентством з питань запобігання корупції (частина десята).
Порядок подання Звіту політичної партії про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру затверджений наказом НАЗК від 19.02.2021 № 102/21 (далі - Порядок) та визначає процедуру подання Звіту політичної партії про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру (у тому числі її місцевих організацій, які у встановленому порядку набули статусу юридичної особи) (далі - Звіт) до Єдиного державного реєстру звітності політичних партій про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру (далі - Реєстр).
Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Порядку звіт політичної партії є структурованими даними, містить інформацію, внесену керівником політичної партії та/або особами, яких уповноважено в установленому порядку на подання Звіту (далі - уповноважена особа), до електронних форм, передбачених Реєстром, та підписаний шляхом накладання на нього кваліфікованого електронного підпису (далі - КЕП) керівника (уповноваженої особи) політичної партії.
Згідно з пунктом 9 розділу ІІ Порядку сформований Звіт підписує керівник (уповноважена особа) політичної партії шляхом накладання КЕП.
Із наведеного вище правового регулювання вбачається, що Звіт підписує від імені політичної партії керівник або уповноважена особа шляхом накладення КЕП. При цьому політична партія як добровільне об`єднання громадян на власний розсуд вправі визначити уповноважену на вчинення таких дій особу, що випливає із гарантій діяльності політичної партії, закріплених у статті 4 Закону.
Отже, за своєю правовою природою спірне рішення ПП «Нова Політика» від 17.03.2025 №1, яким визначено ОСОБА_1. уповноваженим на підготовку і подання звітів до НАЗК з 01.04.2025, є актом внутрішньо-організаційної діяльності політичної партії та є її виключною компетенцією. Тому, оскільки втручання з боку органів державної влади та органів місцевого самоврядування або їх посадових осіб у створення і внутрішню діяльність політичних партій та їх структурних утворень забороняється законом, за винятком передбачених Законом України «Про політичні партії в Україні» випадків, і суди не належать до органів, які відповідно до цього Закону можуть здійснювати контроль за діяльністю політичних партій, то заявлені позовні вимоги не можуть бути предметом судового розгляду, на чому правильно наголосив суд першої інстанції.
Указана позиція відповідає також висновку Верховного Суду, висловленому у постанові від 12.10.2023 у справі №500/3175/22.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що цей спір не пов`язаний з виборчим процесом та не є спором фізичної особи із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, адже у спірних правовідносинах ПП «Нова Політика» не є суб`єктом владних повноважень, у розумінні пункту 7 частини першої статті 4 КАС України, а прийняте нею рішення не є обов`язковим для органів державної влади, органів місцевого самоврядування чи інших осіб, окрім ОСОБА_1 як члена такої партії.
Посилання апелянта на те, що спірне рішення відповідача зумовило виникнення у НАЗК повноважень із складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , а відтак стало юридичним фактом для виникнення публічно-правових відносин, колегія суддів вважає помилковим, оскільки, як вже було наголошено вище, визначення політичною партією уповноваженої на подання звітів до НАЗК особи належить до її внутрішньої діяльності, яка перебуває поза межами, у тому числі, судового контролю. Складання ж НАЗК протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 як уповноваженої від імені ПП «Нова Політика» особи не переводить спірне рішення відповідача у публічно-правову площину, оскільки, як вже було неодноразово наголошено вище, у спірному випадку таке рішення є актом внутрішньо-організаційної діяльності політичної партії безвідносно до наслідків його прийняття.
Пунктом 1 частини першої статті 170 КАС України встановлено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. 
Згідно з частиною шостою статті 170 КАС України у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи. 
У свою чергу, у спірному випадку суд першої інстанції обґрунтовано не зазначив, у порядку якого судочинства має розглядатись такий спір, оскільки, на переконання колегії суддів, поняття спору, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, треба тлумачити в контексті частини третьої статті 124 Конституції України в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду судами загальної юрисдикції.
Така правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 800/559/17, від 03.04.2018 у справі № 9901/152/18, від 30.05.2018 у справі № 9901/497/18, від 26.02.2019 у справі № 9901/787/18, від 20.03.2025 у справі № 990/371/24.
Викладене, за встановлених вище обставин та їх правового регулювання свідчить про неналежність за вказаного суб`єктного складу сторін та предмету позову вирішення цього спору за правилами адміністративного та будь-якого іншого судочинства, а відтак наявність правових підстав для відмови у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 170 КАС України, що свідчить про обґрунтованість постановленої судом першої інстанції ухвали.
При цьому посилання апелянта на порушення оскаржуваним судовим рішенням його права на доступ до суду є помилковим, оскільки, як було підкреслено вище, в Україні на законодавчому рівні встановлена заборона втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також судового контролю, у внутрішню діяльність політичних партій за умови, якщо така не суперечить вимогам законодавства.
Згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. 
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін. 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. 
За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм права. 
Керуючись статтями 170, 242-244, 250, 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.В. Файдюк
Судді О.В. Карпушова
Є.І. Мєзєнцев
Повне судове рішення виготовлено 24 березня 2026 року.