Справа № 169/1087/25
Провадження № 1-кп/169/53/26 

ТУРІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2026 року селище Турійськ

Турійський районний суд Волинської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 
прокурора ОСОБА_3 
обвинуваченого   ОСОБА_4 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання в режимі відеоконференції обвинувальний акт у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ковель Волинської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, військовослужбовця, навідника-оператора 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу 1 механізованої роти НОМЕР_1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2  у військовому званні «солдат», одруженого, має на утриманні одну неповнолітню дитину, несудимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 263 КК України,

в с т а н о в и в:

Будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 , ОСОБА_4 відповідно до вимог статей 9, 11, 16, 49, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.
Однак, всупереч вимог вищевказаних нормативно-правових актів ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, всупереч вимог Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12 жовтня 1992 року, та Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21 серпня 1998 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, спосіб та місце, шляхом знайдення, незаконно придбав корпус оборонної осколкової ручної гранати типу «Ф-1» та уніфікований запал дистанційної дії типу УЗРГМ-2, які у конструктивному поєднанні між собою є наступальною осколковою ручною гранатою «Ф-1» та відноситься до боєприпасів і придатна для вибуху, яку останній, зберігаючи при собі, перевіз у 2025 року із зони бойових дій, а саме з Донецького напрямку, що поблизу населеного пункту Дачне, та зберігав без передбаченого законом дозволу за своїм місцем проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , до моменту виявлення та вилучення працівниками поліції під час огляду місця події 07 жовтня 2025 року в період з 18 години 32 хвилини до 18 години 49 хвилин на території присадибної ділянки.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе в інкримінованому йому обвинуваченні визнав повністю, підтвердив фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, та суду показав, що дійсно в 2025 році він перевіз із зони бойових дій, а саме з Донецького напрямку, що поблизу населеного пункту Дачне, вказану в обвинувальному акті гранату та в подальшому зберігав її без передбаченого законом дозволу за місцем свого проживання, та яку було вилучено працівниками поліції 07 жовтня 2025 року під час проведення обшуку.
У вчиненому ОСОБА_4 щиросердно розкаявся, просив суворо його не карати.
Таким чином, наведені вище показання обвинуваченого ОСОБА_4 є детальними, чіткими та послідовними і в повній мірі відповідають фактичним обставинам справи, які, в свою чергу, ніким з учасників судового розгляду не оспорюються.
Не маючи підстав сумніватися у добровільності позиції, а також показань обвинуваченого, суд, відповідно до частини третьої статті 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження визнає недоцільним дослідження інших, окрім наведених вище, доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.
Тому, всесторонньо проаналізувавши матеріали кримінального провадження та ті обставини, що були встановлені в судовому засіданні, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 263 КК України, і кваліфікує такі його дії як придбання, носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.
Тобто при призначенні покарання суд повинен належним чином врахувати не тільки дані про особу обвинуваченого, обставини, що обтяжують покарання, сукупність пом`якшуючих покарання обставин, тощо, а й особливості вчинення конкретного кримінального правопорушення, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали.
Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини кримінального провадження, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд, згідно з вимогами статті 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до положень статті 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, має на утриманні одну неповнолітню дитину, є військовослужбовцем та за місцем служби характеризується посередньо, вину у вчиненому визнав повністю та щиро розкаявся, прямої (дійсної) шкоди внаслідок кримінального правопорушення завдано не було, судимості не має, вперше притягається до кримінальної відповідальності.
Також, згідно висновку досудової доповіді про обвинуваченого ОСОБА_4 ризик вчинення останнім повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки останнього для суспільства є середніми. У разі звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покласти на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Крім цього, суд враховує пом`якшуючі покарання обставини, до яких відносить щире каяття у вчиненому та активне сприяння обвинуваченого ОСОБА_4 розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , не встановлено.
З врахуванням наведеного суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень в цьому випадку можливе без ізоляції його від суспільства і щодо нього слід обрати міру покарання, передбачену санкцією закону, за яким він повинен нести кримінальну відповідальність, із застосуванням статей 75,76 КК України.
Суд вважає, що таке покарання відповідатиме принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарання.
Долю речових доказів у кримінальному провадженні суд вирішує у відповідності до вимог статті 100 КПК України.
Процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судової вибухово-технічної експертизи: № СЕ-19/103-25/13442-ВТХ від 14 жовтня 2025 року, що становлять 3 565,60 гривень, на підставі положеньстатті 124 КПК України підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь держави.
Керуючись частиною третьою статті 349, статтями 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:

Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 263 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.
На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку один рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені статтею 76 КК України:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Речові докази, а саме сейф-пакет із залишками (осколки) оборонної осколкової ручної гранати Ф-1, який знаходиться при матеріалах кримінального провадження № 12025030550001221 від 08 жовтня 2025 року, - знищити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 3 565 (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду через Турійський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий