РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

02 квітня 2026 р.  Справа № 120/16224/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді Воробйової Інни Анатоліївни, 
за участю секретаря судового засідання: О.О. Малащука 
представника позивача: Шевчука А.А.
представника відповідача: Радзіковської І.Т. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу
за позовом: ФОП ОСОБА_1 
до: Головного управління ДПС у Вінницькій області 
про: визнання протиправними та скасування податкових повідомлень- рішень

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ФОП ОСОБА_1 (далі- ФОП ОСОБА_1 , позивач) до Головного управління ДПС у Вінницькій області (далі- ГУ ДПС у Вінницькій області, відповідач) із позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення – рішення № 0128792405 від 12.05.2025 року на суму 1 020,00 грн, № 0128732405 від 13.05.2025 року на загальну суму 257 840 грн (з яких 206 352,00 грн за податковим зобов`язанням та 51 588,00 грн штрафних санкцій), № 0128842405 від 13.05.2025 року на загальну суму 21 495,00 грн (з яких 17 196 грн за податковим зобов`язанням та 4 299,00 грн штрафних санкцій), вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-0128872405 від 13.05.2025 року (на суму 252 208,00 грн) та рішення про застосування штрафних санкцій № 0129532405 від 13.05.2025 року на суму 126 104 грн, якими фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) нараховано грошові зобов`язання на загальну суму 658 767,00 грн.
В обґрунтування вимог , вказує, що, на думку податкового органу, позивачем допущено до роботи без укладення трудового договору , оформленого наказом, 21 водія. При цьому, позиція відповідача ґрунтується лише на відомостях наданих із системи «Шлях». Позивач зазначає, що контролюючим органом не надано жодних документів в підтвердження, що особи, які відображені в акті здійснювали перевезення. Більш того, ФОП ОСОБА_1 стверджує, що не перебував із особами, зазначеними в акті в жодних правовідносинах. Відтак, спірні рішення є протиправними та підлягають скасуванню.
Ухвалою від 24.11.2025 р. прийнято позовну заяву , відкрито провадження та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження і призначено підготовче засідання на 22.12.2025 р.
11.12.2025 р. надійшов відзив, в якому відповідач просив в задоволенні позову відмовити та вказав, що перевіркою встановлено низку порушень податкового законодавства, а саме, допущено до роботи без укладання трудового договору осіб, несплата за них ПДФО, ЄСВ та військовий збір.
Представник відповідача зазначив, що в системі «Шлях» відображаються відомості стосовно водіїв, які перебувають у трудових відносинах із здобувачем ліцензії (перевізником). Аналізуючи інформацію наявну у системі «Шлях» та порівнюючи із даними ПФУ встановлено, що позивач, як платник податку не подавав відомості про працюючих у нього водіїв , що, в свою чергу, підтверджує використання праці найманих осіб без оформлення трудових відносин.
Відтак, позивачем допущено порушені, які викладені в акті перевірки.
Ухвалою від 22.12.2025 р. витребувано додаткові докази та протокольною ухвалою відкладено підготовче засідання на 15.01.2026 р.
Ухвалою від 15.01.2026 р. витребувано додаткові докази та протокольною ухвалою відкладено підготовче засідання на 29.01.2026 р.
Ухвалою від 29.01.2026 р. витребувано додаткові докази та оголощено перерву в підготовчому засіданні на 19.02.2026 р., продовжено строк підготовчого засідання на 30 днів.
19.02.2026 р. від представника позивача надійшли пояснення, в яких зазначено, що згідно інформації ДМС за період з 01.01.2022 по 31.12.2024 зафіксовано 7 перетинів кордону автобусом, що належить позивачу..
Звернуто увагу, що відповідно до акта документальної позапланової невиїзної перевірки за водіїв — ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 нарахування податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, військового збору, а також сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначено саме з липня 2022 року по березень 2024 року. 
Водночас, з листа Державної митної служби України вбачається, що фактично вищевказані перевезення здійснювалися 22.01.2022 року, 28.02.2022 року, 13.03.2022 року, 16.03.2022 року, а також 17.12.2024 року та 29.12.2024 року, тобто в період з січня 2022 року по березень 2022 року, а також в грудні 2024 року. 
Разом з тим, згідно акту податкової перевірки, фактично нарахування податкових зобов`язань по усім вище вказаним водіям були здійснені виключно за період з липня 2022 року по березень 2024 року. 
Крім того, згідно з наданими митницею даними, за весь період, за який контролюючим органом були здійснені нарахування податкових зобов`язань (липень 2022 року — березень 2024 року), транспортний засіб Neoplan (д.н.з. НОМЕР_2 ) жодного разу не перетинав державний кордон України, що документально спростовує висновки податкового органу про здійснення позивачем господарської діяльності з міжнародних перевезень у цей проміжок часу. 
Водночас, усі фактичні міжнародні рейси, зафіксовані митними органами, відбулися або до початку періоду нарахування податкових зобов`язань (січень– березень 2022 року), або після його завершення (грудень 2024 року). Таким чином, висновки ДПС про наявність доходів від таких перевезень у період з липня 2022 по березень 2024 року є суто теоретичними, не ґрунтуються на фактичних даних і прямо суперечать офіційній інформації суб`єкта владних повноважень (Держмитслужби).
Протокольними ухвалами від 19.02.2026 р., 05.03.2026 р. відкладено підготовче засідання на 05.03.2026 р., 10.03.2026 р. відповідно.
05.03.2026 р. представником позивача подано додаткові пояснення, в яких вказав, що наявність відомостей в системі «Шлях» свідчить лише про надання дозволу на перетин кордону, однак не свідчить про наявність трудових відносин із особами внесеними до даної системи.
05.03.2026 р. від представника відповідача надійшли додаткові пояснення, в яких зазначив, що прикордонна служба контролює перетин кордону, а митниця — переміщення товарів через митний кордон. 
З урахуванням викладеного вище, інформація, яка надійшла від Державної митної служби України – органу, який здійснює митний контроль речей, багажу, товарів, що перевозяться транспортними засобами – не спростовує встановлених перевіркою та відображених в акті документальної перевірки порушень позивачем податкового законодавства. Система «Шлях» не є відкритим реєстром і внесення даних можливе виключно уповноваженим суб`єктом господарювання. 
Тому сам факт внесення особи як водія ліцензіата із зазначенням транспортного засобу з метою міжнародного перевезення свідчить про наявність організаційного підпорядкування та виконання трудової функції. 
Відповідно до Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з міжнародних перевезень, ліцензіат зобов`язаний оформлювати трудові відносини з персоналом автомобільного транспорту.
Протокольною ухвалою від 10.03.2026 р. закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 02.04.2026 р.
10.03.2026 р. представником відповідача подано додаткові пояснення, в яких вказав, що позивач надавав податковому органу пояснення щодо використання на протязі 2021 -2023 років найманої праці водіїв без укладання трудових відносин.
В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив та просив відмовити в позові з підстав викладених у відзиві та поясненнях.
Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази, суд встановив наступне. 
На підставі наказу Головного управління ДПС у Вінницькій області від 10.02.2025 року №914к проведена документальна позапланова невиїзна перевірка платника податку-фізичної особи ОСОБА_1 , з питань ухилення податковим агентом від оподаткування виплаченої (нарахованої) найманим особам (у тому числі без документального оформлення) заробітної плати, пасивних доходів, додаткових благ, інших виплат та відшкодувань, що підлягають оподаткуванню, у тому числі внаслідок неукладення платником податків трудових договорів з найманими особами згідно із законом за період з 01.01.2022 по 31.12.2024 року.
За наслідком перевірки складено акт від 27.03.2025 року №8177/02-32-24-05/ НОМЕР_1 , зі змісту якого слідує, що ФОП ОСОБА_1 допущено до роботи водіями 21 громадянин, відомості про яких включені до ІС «Шлях», без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця та без повідомлення центрального органу виконавчої влади про прийняття працівника на роботу. Таким чином, встановлено порушення трудового законодавства в частині використання праці найманих працівників без укладення трудового договору, оформленого наказом.
Зокрема, перевіркою встановлено наступні порушення :
1. п.51.1 ст.51, підп.«б» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, розділу ІІІ Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум отриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 року №4 зі змінами, в частині несвоєчасного подання, подання не у повному обсязі податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку за 3, 4 квартали 2022 року, 1, 2, 3, 4 квартали 2023 року та 1 квартал 2024 року;
2. п.36.1 ст.36, п.37.2 ст.37, п.38.1 ст.38, п.164.1, підп.164.2.1 п.164.2 ст.164, підп.168.1.1, 168.1.2, 168.1.5 п.168.1 ст.168, п.171.1 ст.171, підп.«а» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, а саме не нараховано, не утримано та не перераховано до бюджету податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 206 352 грн;
3. п.36.1 ст.36, п.37.2 ст.37, п.38.1 ст.38, п.164.1, підп.164.2.1 п.164.2 ст.164, підп.168.1.1, 168.1.2, 168.1.5 п.168.1 ст.168, п.171.1 ст.171, підп.«а» п.176.2 ст.176, п.п.1.4, 1.5, 1.6 п.16-1 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, а саме не нараховано, не утримано та не перераховано до бюджету військового збору на загальну суму 17 196 грн;
4. п.1 ч.2 ст.6, п.1 ч.1 ст.7, ч.5 ст.8, ч.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», у результаті чого перевіркою донараховано своєчасно не нарахований єдиний внесок за період, що перевірявся, на загальну суму 252 208 грн.
На підставі висновків вказаного акта податковим органом прийнято наступні податкові повідомлення - рішення:
- № 0128792405 від 12.05.2025 року на суму 1 020,00 грн. (за платежем ПДФО);
- № 0128732405 від 13.05.2025 року збільшено зобов`язання по ПДФО на загальну суму 257 840,00 грн (з яких 206 352,00 грн за податковим зобов`язанням та 51 588,00 грн штрафних санкцій);
- № 0128842405 від 13.05.2025 року збільшено зобов`язання по військовому збору на загальну суму 21 495,00 грн (з яких 17 196,00 грн за податковим зобов`язанням та 4 299,00 грн штрафних санкцій);
Також прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-0128872405 від 13.05.2025 року (на суму 252 208,00 грн) і рішення про застосування штрафних санкцій № 0129532405 від 13.05.2025 року на суму 126 104,00 грн.
Не погоджуючись із даними рішеннями, позивач звернувся до суду із цими вимогами.
Надаючи оцінку податковим повідомленням - рішенням № 0128732405, № 0128842405 від 13.05.2025 року, вимозі та рішенню № 0129532405 від 13.05.2025 року , суд вказує наступне.
Перевіркою встановлено, що позивачем допущено до роботи водіями громадян, відомості про яких включені до ІС «Шлях», без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця та без повідомлення центрального органу виконавчої влади про прийняття працівника на роботу.
Висновок щодо наявності трудових відносин між ФОП ОСОБА_1 та фізичними особами, викладений на аркуші 4 акту перевірки, зокрема, вказано, що у підпункті 2.2.19 акту фактичної перевірки зазначено, що згідно інформації від Укртрансбезпеки та наявної у системі «Шлях» ОСОБА_1 внесено дані щодо водіїв, які здійснювали пасажирські перевезення згідно цивільних договорів, в яких предметом послуг є послуги водія.
Слід зауважити, що система «Шлях», як зазначає податковий орган, або Єдиний комплекс інформаційних систем у сфері безпеки на наземному транспорті, як визначено у Ліцензійних умовах провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 №1001, є інформаційно-комунікаційною системою Укртрансбезпеки, що становить сукупність автоматизованих систем, програмно-інформаційних комплексів, програмних, програмно-технічних та технічних засобів електронної комунікації, що забезпечують обробку та захист інформації, електронну взаємодію з метою надання послуг та забезпечення реалізації державної політики з питань безпеки на наземному транспорті.
Відтак, відомості що містяться у вказаній інформаційно-комунікаційній системі підтверджують факт перетину кордону певними водіями на певних транспортних засобах і не можуть вважатися належними та допустимими доказами на підтвердження факту наявності чи відсутності трудових відносин.
Суд вважає, що встановлення наявності чи відсутності трудових відносин позивача із фізичними особами, перелік яких наведено в п.п.3.1.1 розділу ІІІ акту перевірки, необхідно з`ясувати сутність поняття «трудові відносини».
Так, відповідно до ч. 5 ст. 241 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у постанові від 09.06.2021 по справі №420/2174/19 вказує, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва. Характерними ознаками трудових відносин є: - систематична виплата заробітної плати за процес праці (а не її результат); - підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку; - виконання роботи за професією (посадою), визначеною Національним класифікатором України ДК 003:2010 "Класифікатор професій", затвердженим наказом Держспоживстандарту від 28.07.2010 № 327; - обов`язок роботодавця надати робоче місце; - дотримання правил охорони праці на підприємстві, в установі, організації тощо.
У правовій позиції, викладеній у постанові від 11.01.2022 у справі №280/5370/19, Верховний Суд вказав на характерні ознаки трудового договору, якими, зокрема є: систематична виплата заробітної плати за процес праці (а не її результат); підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку; виконання роботи за професією (посадою), визначеною Національним класифікатором України ДК 003:2010 «Класифікатор професій»; обов`язок роботодавця надати робоче місце; дотримання правил охорони праці на підприємстві, в установі, організації тощо.
Саме наявність таких характерних ознак, а не вимога законодавства про оформлення трудових відносин, вказує про наявність трудових відносин між роботодавцем і найманою особою, і саме за такими ознаками трудові відносини відрізняються від цивільно-правових. Основною ж ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.
Отже, основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.
Таким чином, здійснюючи перевірку ФОП ОСОБА_1 , податковому органу слід було детально встановити характер взаємовідносин, які виникли між позивачем та особами, перелік яких наведено в акті.
Судом встановлено, що обґрунтування факту трудових відносин позивача із фізичними особами, перелік яких наведено в п.п.3.1.1 розділу ІІІ акта перевірки, описане на ст. 4 акту перевірки. Згідно переліку ФОП ОСОБА_1 допущено до роботи водіями 21 громадянина, відомості про яких включені до ІС «Шлях», без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади про прийняття працівника на роботу.
Разом із тим акт перевірки не містить опису обставин встановлення характерних ознак, які вказують саме на наявність трудових відносин.
За відсутності таких ознак, стверджувати про наявність трудових відносин немає підстав.
Посилання відповідача на акт фактичної перевірки як на підставу, що підтверджує допуск ФОП ОСОБА_1 до роботи 21 громадянина як водіїв без належного оформлення трудових відносин, суд до уваги не приймає, оскільки в акті відсутній конкретний перелік осіб (водіїв), яких, за твердженням відповідача, було допущено до роботи без укладення трудових договорів, що унеможливлює перевірку достовірності та обґрунтованості таких висновків.
Крім того, суд звертає увагу на наявність суперечностей у кількісних показниках. 
Так, у акті фактичної перевірки зазначено 19 осіб, тоді як у матеріалах позапланової перевірки вже йдеться про 21 особу, що свідчить про непослідовність та недоведеність позиції відповідача.
Щодо способу обрахунку розміру грошового зобов`язання по податку з доходів фізичних осіб та військовому збору та ЄСВ, застосованого податковим органом для визначення позивачу сум зобов`язань у акті перевірки, суд зазначає наступне.
Згідно ст. 24 Кодексу законів про працю України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника (домашнього працівника) на роботу/укладення гіг-контракту або припинення трудового договору з домашнім працівником, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року №413.
Вказаним порядком установлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою (крім повідомлення про прийняття на роботу члена виконавчого органу господарського товариства, керівника підприємства, установи, організації) та/або резидентом Дія Сіті до територіальних органів Державної податкової служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором та/або до початку виконання робіт (надання послуг) гіг-спеціалістом резидента Дія Сіті засобами електронного зв`язку з використанням електронного підпису відповідальних осіб, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу.
Системний аналіз наведених норм свідчить, що суб`єкт господарювання, який використовує працю найманих працівників зобов`язаний до початку роботи працівника повідомити територіальні органи Державної податкової служби про прийняття працівника на роботу.
Податковий орган вважає, що позивач використовував працю найманих працівників, однак в установленому порядку не повідомив про їх прийняття на роботу, що свідчить про ухилення ФОП ОСОБА_1 , як податковим агентом, від оподаткування нарахованої заробітної плати на користь таких найманих осіб.
Абзацом 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України передбачено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час або за трудовим договором з нефіксованим робочим часом у разі фактичного виконання роботи протягом усього робочого часу, установленого на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.
З аналізу перелічених положень законодавства слідує, що у разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків, до роботодавця застосовується штраф у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення.
В свою чергу, відповідно до пп. 163.1.1 п. 163.1 ст.163 Податкового кодексу України - об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.
Відповідно до пп. 163.1.2 п.163.1 ст.163 Податкового кодексу України - об`єктом оподаткування резидента є доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).
Відповідно до п. 164.1 ст.164 Податкового кодексу України - базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених розділом IV цього Кодексу.
Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Відповідно до пп, 164.1.2 п. 164.1 ст.164 Податкового кодексу України - загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.
Ставки податку на доходи фізичних осіб визначені статтею 167 Податкового кодексу України.
Згідно з п. 167.1. ст.167 Податкового кодексу України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті).
Відповідно до пп. 168.1.1 , 168.1.2., 168.1.5 п. 168.1. ст.168 - податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст.167 цього Кодексу.
Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки, небанківські надавачі платіжних послуг приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання платіжної інструкції на перерахування цього податку до відповідного бюджету або платіжної інструкції на зарахування коштів у сумі цього податку на єдиний рахунок, визначений статтею 35-1 цього Кодексу.
Якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.
Відповідно до п. 171.1 ст. 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.
Відповідно до п. 176.2 «а» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.
За змістом абз. 2 п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України податковий агент зобов`язаний сплатити суму податкового зобов`язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом.
З аналізу наведених положень Податкового кодексу України вбачається, що податковий агент самостійно здійснює нарахування податку з доходів фізичних осіб виходячи з бази оподаткування, якою є нарахований та виплачений на користь працівника дохід у вигляді заробітної плати.
Згідно з абзацом першим пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Підпунктом 1 підпункту 1.1 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України визначено, що платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.
Пунктом першим частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року №2464-VI, до платників єдиного внеску віднесено роботодавців.
У відповідності до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
З наведеного правового регулювання вбачається, що при виплаті доходів на користь фізичних осіб на роботодавця законодавством покладено обов`язок здійснити відрахування із заробітної плати податку з доходів фізичних осіб, військового збору, а також здійснити нарахування на фонд заробітної плати єдиного соціального внеску.
Суд звертає увагу, що Податковий кодекс України не містить алгоритму нарахування податку з доходів фізичних осіб та військового збору у разі відсутності доказів виплати такого доходу податковим агентом на користь фізичних осіб. Також відсутній механізм нарахування єдиного соціального внеску згідно Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Отже, для нарахування позивачу контролюючим органом податку з доходів фізичних осіб необхідно встановити не тільки допуск до роботи працівника без оформлення трудових відносин, а й кількість відпрацьованого часу та розмір нарахованої заробітної плати.
Зі змісту акту перевірки слідує, що податковий орган для визначення бази нарахування податку з доходів фізичних осіб, військового збору та єдиного соціального внеску використав місячну мінімальну заробітну плату.
Однак, за один день перебування деяких фізичних осіб у базі даних Державної служби України з безпеки на транспорті, податковий орган визначив місячний розмір виплати мінімальної заробітної плати на користь відповідної фізичної особи, працю якої за висновками акту перевірки використовував позивач. Акт перевірки не містить посилань на норми Податкового кодексу України, які регулюють такий порядок нарахування контролюючим органом податку з доходів фізичних осіб та військового збору за відсутності відомостей про фактично нараховані та виплачені суми заробітку на користь фізичних осіб.
Так на арк. 5 акта перевірки міститься наступна інформація:
«…На підставі вищевикладеного, перевіркою платника податків-фізичної особи ОСОБА_1 встановлено наступні порушення трудового законодавства:
- використання праці найманих працівників, без укладення трудового договору:
ОСОБА_2 липень, серпень, вересень, листопад, грудень 2022 року, січень, лютий, березень, травень, червень, липень, серпень, вересень жовтень, листопад, грудень 2023 року січень, лютий, березень 2024 ;
ОСОБА_3 – липень 2022-серпень 2023 року,
ОСОБА_4 , липень 2022 – січень 2023 р., червень 2023-серпень 2023 , січень 2024;
ОСОБА_5 , липень, вересень, жовтень 2022 р., червень 2023-липень 2023 ;
ОСОБА_6 , серпень 2022 – квітень 2023 р., січень - лютий 2024;
ОСОБА_23 , серпень 2022 – березень 2024;
ОСОБА_8 , липень 2022 – березень 2024;
ОСОБА_9 , липень 2022 – лютий 2023 р., серпень 2023 - березень 2024;
ОСОБА_10 , жовтень 2022 – березень 2024;
ОСОБА_11 , жовтень 2022 - лютий 2023;
ОСОБА_12 , липень 2023;
ОСОБА_13 , березень, травень 2023 р.;
ОСОБА_14 , травень 2023 - березень 2024;
ОСОБА_15 , червень 2023;
ОСОБА_16 , липень 2023 – березень 2024;
ОСОБА_17 , серпень, вересень 2023;
ОСОБА_18 , січень 2024;
ОСОБА_19 , січень 2024;
ОСОБА_20 , лютий 2024;
ОСОБА_21 , березень 2024;
ОСОБА_22 , березень 2024;
- не повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;
- відсутність нарахування заробітної плати;
- не ведення обліку робочого часу (табеля).
Для визначення місячної суми водія використана інформація з системи Шлях, що надана ФОП ОСОБА_1 під час проведення перевірки. Сума нарахованого доходу за повний місяць роботи водія визначена виходячи з мінімальної заробітної плати яка діяла на момент надання водієм послуг з міжнародних перевезень вантажів та пасажирів незалежно від кількості поїздок протягом місяця.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що база нарахування податку з доходів фізичних осіб визначена податковим органом за відсутності достатніх правових підстав.
Суд також не приймає до уваги посилання відповідача на пояснення позивача від 06.05.2024 р., оскільки такі не містять конкретних та чітких відомостей, які б підтверджували обставини, на які посилається відповідач.
Зокрема, у вказаних поясненнях лише загально зазначено про відсутність можливості здійснити певні дії, без конкретизації про яких саме працівників йдеться, у які періоди часу, за яких обставин та які саме роботи виконувалися.
Відсутність індивідуалізації осіб, часових меж та змісту виконуваних робіт унеможливлює встановлення фактичних обставин справи та надання належної правової оцінки таким поясненням.
В контексті наведеного, суд звертає увагу, що відповідно до правових висновків Верховного Суду, які висловлені у постанові від 18.03.2021 у справі № 280/4057/19, загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.
Рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що висновки акту перевірки базують на припущеннях та не підтверджені належними доказами, тому нарахування позивачу податку з доходів фізичних осіб, військового збору та єдиного соціального внеску, а також штрафних санкцій пов`язаних з таким нарахуванням, є незаконним тому оскаржені рішення контролюючого органу, що стосуються такого нарахування підлягають скасуванню.
Щодо позовної вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 1020,00 грн. за платежем адміністративні штрафи та інші санкції, суд зазначає наступне.
Як убачається з акта перевірки, контролюючий орган дійшов висновку, що позивачем податкові розрахунки за 1, 2 квартали 2023 року подані не в повному обсязі, а за 3, 4 квартали 2022 року, 3, 4 квартали 2023 року та 1 квартал 2024 року — не подані взагалі. При цьому зазначено, що у відповідних додатках не відображено суми доходів у вигляді нарахування та виплати водіям, відомості про яких містяться в інформаційній системі «Шлях».
Відповідно до пункту п. 176.2 статті 176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, та платники єдиного внеску зобов`язані подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску (з розбивкою по місяцях звітного кварталу), до контролюючого органу за основним місцем обліку. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку - фізичній особі податковим агентом, платником єдиного внеску протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності із зазначених питань не допускається.
Разом із тим, як встановлено судом під час розгляду справи, висновки контролюючого органу ґрунтуються виключно на відомостях інформаційної системи «Шлях» та припущенні про перебування позивача у трудових відносинах із відповідними водіями.
Однак факт перебування позивача у трудових відносинах із такими особами належними та допустимими доказами не підтверджено. Сам по собі факт внесення осіб до інформаційної системи «Шлях» не є беззаперечним доказом існування трудових відносин, а відтак і не свідчить про обов`язок позивача здійснювати нарахування та виплату доходу таким особам із подальшим відображенням цих сум у податковій звітності.
За відсутності встановленого факту виплати доходу або наявності трудових (чи інших цивільно-правових) відносин, у позивача не виникав обов`язок щодо відображення відповідних сум у податкових розрахунках.
Отже, висновки відповідача про порушення позивачем вимог податкового законодавства є необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними доказами, у зв`язку з чим оскаржуване податкове повідомлення-рішення в цій частині підлягає скасуванню.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Згідно приписів ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього кодексу, проте згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності своїх рішень.
З огляду на викладені мотиви суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відтак, на користь позивача слід стягнути сплачений ним при поданні позовної заяви до суду судовий збір в розмірі 6 587,67 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області.
Що стосується процесуального питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, то суд при його вирішенні керується наступними мотивами.
Відповідно до положень статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;
3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;
4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Статтею 134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до статті 30 вказаного Закону, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Аналіз наведених правових норм дає підстави вважати, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації сторін, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інші витрати, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача надано договір про надання правової допомоги від 13.08.2025 року.
Як видно з матеріалів справи, 13.08.2025 року між позивачем та адвокатом Шевчуком А.А. укладено договір про правову допомогу. 
Згідно висновків, викладених Верховним Судом у постанові від 09.04.2019 р. по справі № 826/2689/15, надання належних та допустимих доказів на підтвердження витрат, понесених у зв`язку з вчиненням окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, а також часу, витраченого на підготовку позовної заяви та інших процесуальних документів, з урахуванням тривалості розгляду справи, є підставою для задоволення вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу.
Окремо суд вказує, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 квітня 2023 року по справі № 760/10847/20-ц (http://surl.li/hrmqh) було сформульовано висновок, що у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.
Так в акті приймання – передачі від 13.11.2025 року наведений перелік послуг , які надані: консультація, аналіз податкових – повідомлень рішень, подача позову, клопотання про витребування доказів, що склало 40 годин роботи та суму гонорару в розмірі 40 000 грн. 
Проаналізувавши розрахунок витрат на надання правової допомоги та враховуючи критерій обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, суд вважає розмір витрат на оплату послуг адвоката у даній адміністративній справі не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та значенням справи для сторони. 
Відтак, суд доходить висновку, що слід відшкодувати витрати на правничу допомогу в сумі 25 000 грн. 
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:
позов задовольнити повністю.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення- рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області № 0128792405 від 12.05.2025 р., № 0128732405 від 13.05.2025 р., № 0128842405 від 13.05.2025 р., вимогу № Ф-0128872405 від 13.05.2025 р., рішення про застосування штрафних санкцій № 0129532405 від 13.05.2025 р.
Стягнути на користь ФОП ОСОБА_1 6 587,67 грн. судового збору та 25 000 грн. витрат на правову допомогу за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ін НОМЕР_1 )
Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе 7, м. Вінниця, код ЄДРПОУ 44069150)
Суддя Воробйова Інна Анатоліївна