ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.04.2026 Справа № 914/138/26 
За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Антарес Інвест М”, м. Київ
до відповідача: Фізичної особи-підприємця Попик Олександра Івановича, м. Перемишляни Львівської області 
про стягнення 8 900, 00 грн

Суддя Никон О.З.
Секретар судового засідання Тарас Ю.Р.

За участю представників:
від позивача (в режимі відеоконференції): Алфімов В.В. – представник;
від відповідача: Попик О.І., Панько М.С. - представник

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю “Антарес Інвест М” звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Попик Олександра Івановича про стягнення 8 900, 00 грн за неналежне виконання договору-заявки № 24/08/4 від 24.08.2025.
Хід розгляду справи.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 19.01.2026 відкрито спрощене позовне провадження у справі, судове засідання призначено на 18.02.2026. 
У судовому засіданні 18.02.2026 оголошено перерву до 04.03.2026.
З метою надання сторонам мирно врегулювати спір, суд 04.03.2026 оголосив перерву до 01.04.2026.
У судовому засіданні 01.04.2026 сторони повідомили, що їм не вдалось врегулювати спір у добровільному порядку.
Тому представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задоволити.
Відповідач та його представник просили у задоволенні позову відмовити.
Аргументи сторін.
Позовна заява обґрунтована тим, що позивач виконав взяті за договором-заявкою на надання транспортно-експедиційних послуг № 24/08/4 від 24.08.2025 зобов`язання на суму 8 900, 00 грн, а відповідач їх не оплатив.
Відповідач у відзиві на позов ствердив, що позивач не доставив вантаж до пункту призначення, повідомив про поломку тягача та надав згоду на його заміну, тому відповідач найняв тягач в іншого перевізника, який і доставив вантаж.
Позивач у відповіді на відзив зазначив про поломку тягача, яка трапилась за 1 км від місця розвантаження; ствердив, що після виявлення несправності одразу почав вживати дії щодо їх усунення та повідомив відповідача; саме відповідач написав: «Давайте заміну. Я можу дати свого тячага. Він там поруч», а на повідомлення «Скільки буде коштувати?» взагалі нічого не відповів; тому вважає, що позивач здійснив перевезення вантажу на виконання договору-заявки.
Крім того, позивач звернув увагу на те, що відповідач не додав до відзиву ні копію товарно-транспортної накладної №Р 6629 від 25.08.2025 (на яку є посилання в претензії ТОВ «Санвіта Груп»), ні доказів сплати коштів ФОП Найді Богдану Володимировичу, який ніби-то здійснював перевезення замість позивача з Івано-Франківська до Львова.
Суд роз`яснив позивачу, що зверненню до суду з клопотанням про витребування доказів повинно передувати клопотання про надання таких особою, яка ним володіє.
Відповідач у додаткових поясненнях зазначив, що мав сумніви стосовно перебування автомобіля, який мав доставити вантаж та водія на території України, тому звернувся із запитом до Львівської митниці.
У відповіді на запит Львівська митниця повідомила, що автомобіль, який мав доставити вантаж з іншим напівпричепом під керуванням водія Артібякіна Віктора Юрійовича, виїхав за межі території України 25.08.2025.
Тому ствердив, що причиною невиконання рейсу була не поломка, а зміна маршруту автомобіля. Такі дії кваліфікує як порушення принципу добросовісності договірних відносин та введення в оману з метою отримання грошових коштів за ненадані послуги.
У запереченнях на відповідь на відзив щодо витребування доказів позивач зазначив, що докази сплати коштів ФОП Найді Б.В. містять банківську таємницю, а у заяві свідка останній підтвердив факт сплати коштів; відсутність товарно-транспортної накладної у відповідача якраз і є доказом нездійснення доставки товару позивачем вантажоодержувачу. 
Ствердив, що надав достатньо доказів, які підтверджують відсутність факту доставки товару позивачем вантажоодержувачу.
Позивач у додаткових поясненнях зазначив, що 25.08.2026 вантаж був фактично доставлений до м. Львова, що підтверджено перепискою у застосунку Viber із зазначенням точних координат знаходження напівпричепу з товаром, тому твердження відповідача про залишення товару у місті Івано-Франківськ вважає безпідставними; відповідач не надає геолокацію з тягача ФОП Найди Б.В., оскільки він не здійснював жодних перевезень; у процесі здійснення перевезення менеджер позивача з`ясував, що первісний тягач повинен 26.08.2025 здійснити виїзд до Республіки Польща, у зв`язку з чим позивач, як перевізник, прийняв рішення про заміну тягача на інший транспортний засіб, що перебуває у його власності, про повідомив відповідача 25.08.2025 в усній формі; саме відповідач запропонував здійснити заміну тягача та самостійно організував забір вантажу для доставки для місця розвантаження; у разі необхідності, вантаж був би доставлений іншим тягачем, що належить позивачу без порушення зобов`язань, що і планувалося зробити; факт заміни тягача у м. Львів жодним чином не вплинули на сам факт здійснення перевезення з пункту завантаження до м. Львова; звернув увагу, що у заявці на перевезення відсутнє конкретизоване (точне) місце розвантаження із зазначенням адреси. У заявці визначено лише: місце розвантаження – м. Львів, час – 09:00, тому позивач виконав свої зобов`язання у повному обсязі; показання свідків та ТОВ «Санвіта Груп» вважає неналежними доказами у справі.
Також позивач просив витребувати у відповідача товарно-транспортну накладну від 25.08.2025 та докази сплати коштів за перевезення ФОП Найді Б.В.
Відповідач у відповіді на запит позивача щодо витребування доказів зазначив, що товарно-транспортна накладна у нього відсутня; платіжні документи стосуються господарської діяльності відповідача та третіх осіб, містять банківську таємницю, конфіденційну інформацію та персональні дані, розголошення яких без згоди третіх осіб або рішення суду заборонено законом.
Враховуючи відсутність наведених позивачем підстав, з яких випливає, що товарно-транспортна накладна є у відповідача, а також твердження відповідача щодо її відсутності у нього, клопотання позивача не підлягає задоволенню.
Щодо платіжного документа, то суд зазначає, що позивач жодним чином не навів обставин, які може підтвердити цей доказ, або ж аргумент, який він може спростувати, враховуючи межі предмета доказування у цій справі – виконання ним доставки товару згідно з договором- заявкою. Тому підстави для витребування доказів відсутні. 
Обставини справи. 
24 серпня 2025 року Фізична особа-підприємець Попик Олександр Іванович (далі - Експедитор) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Антарес Інвест М» (далі - Перевізник), підписали договір-заявку про надання транспортно-експедиційних послуг №24/08/4, відповідно до пункту 1.1. якої Перевізник доручає, а Експедитор бере на себе зобов`язання по пошуку споживачів послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом Перевізника та укладати від свого імені для виконання доручення договори з третьою особою – Замовником.
Згідно з пунктом 2.1. договору-заявки Перевізник зобов`язаний здійснити перевезення вантажів Замовника автомобільним транспортом згідно умов: 
- маршрут: Хутір Будилів – Львів;
- назва та вага вантажу: вологі серветки; 15 тонн; 33 палети; заднє завантаження; 
- пункт завантаження: АДРЕСА_1 ; 
- дата завантаження: 24.08.25; 
- місце розвантаження: м. Львів 26.08.25 о 9 ранку згідно ТТН;
- марка автомобіля держ. номер: ДАФ НОМЕР_1 / RPZSN 89;
- прізвище водія, тел. ОСОБА_1 НОМЕР_2 ; 
- додаткові умови тип транспортного засобу: крита, заїзд під рампу.
Пунктом 2.1.3 договору-заявки передбачено обов`язок перевізника доставити вантаж у пункт призначення згідно з ТТН і передати його уповноваженій особі.
Згідно з пунктом 3.1 договору-заявки за перевезення Експедитор сплачує Перевізнику (в тому числі з ПДВ) 8 900 грн.
У позовній заяві позивач ствердив, що на виконання взятих на себе згідно з договором-заявкою зобов`язань здійснив перевезення вантажу, що підтверджено підписаним позивачем актом наданих послуг №299 від 26 серпня 2025 року на суму 8 900, 00 грн.
У акті зазначено про надання таких послуг: транспортні перевезення вантажу автомобілем ДАФ НОМЕР_1 , н/п НОМЕР_3 водій ОСОБА_2 по маршруту: АДРЕСА_2 .
Відповідач підтвердив, що позивач завантажив вантаж в с. Хутір-Будилів, однак заперечив факт його доставки позивачем вантажоодержувачу. 
Надав суду лист позивача, в якому останній надав згоду на розвантаження товару, який знаходиться у причепі Schmitz д/н НОМЕР_3 , у зв`язку із тим, що тягач DAF д/н НОМЕР_1 , який транспортував товар, зламався. Замість зазначеного тягача DAF д/н НОМЕР_1 , доставка буде здійснена тягачем DAF д/н НОМЕР_4 , та замість зазначеного водія ОСОБА_3 буде водій ОСОБА_4 .
Відповідач ствердив, що кінцевим перевізником, який доставив товар вантажоодержувачу у м. Львові був перевізник ФОП Найда Б.В., якого позивач найняв для завершення перевезення.
На підтвердження власної позиції відповідач надав суду докази, зокрема, скріншоти переписки сторін у застосунку Viber; договір про надання транспортно-експедиційних послуг № 25/08/10 від 25.08.2025, укладений відповідачем та ФОП Найдою Б.В., яким сторони погодили обов`язок дотягнути причіп RPZSN89 разом з вантажем та доставити його вантажоодержувачу та акт здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) № 043 від 26.08.2025, а саме, перевезення вантажу з м. Івано-Франківська – м. Львів, авто НОМЕР_4 / НОМЕР_3 ; договір-доручення на транспортно-експедиційне обслуговування по перевезенню вантажів автомобільним транспортом у внутрішньому та міжнародному сполученні від 02.01.2025, укладений ФОП Попик О.І. та ТОВ ТОВ «Санвіта Груп»; претензію ТОВ «Санвіта Груп» (фактичний замовник перевезення), в якій зазначено, що автомобіль із заміненим тягачем НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_5 прибув у пункт вивантаження 26.08.2025 о 15 год, тобто із шестигодинним запізненням, тому товариство просило відповідача відшкодувати кошти за неналежне виконання зобов`язання щодо надання транспортно-експедиційних послуг на суму 9 510, 08 грн; претензію відповідача, скеровану позивачу щодо відшкодування 9 510, 08 грн збитків за неналежне виконання зобов`язання щодо надання транспортних послуг; пояснення ТОВ «Санвіта Груп», в яких зазначено, що в узгоджений час (26.08.2025 о 09:00) автомобіль марки DAF д/н НОМЕР_1 / НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_2 на розвантаження не прибув, відповідач повідомив товариство про поломку тягача позивача та залучення іншого перевізника – ФОП Найди Б.В. для завершення перевезення, відповідач власними силами забезпечив виконання зобов`язання, а позивач і не намагався вирішити проблему, зокрема, надати інший тягач або організувати доставку вантажу із залученням іншого перевізника, тому позовні вимоги вважає безпідставними; адвокатський запит та відповідь Львівської митниці на нього, в якому зазначено, що транспортний засіб марки «DAF» з реєстраційним номером « НОМЕР_1 / НОМЕР_5 » під керуванням ОСОБА_6 виїхав за межі території України через міжнародний пункт пропуску «Рава-Руська-Хребенне» 25.08.2025; відповідь ТОВ «РУШ» на запит відповідача, в якому зазначено, що від ТОВ «Санвіта Груп» 26.08.2025 на їх територію заїжджали 5 автомобілів, серед яких був автомобіль з державним номером НОМЕР_4 , водій Найда; нотаріально засвідчена заява свідка - ФОП Найди Б.В., в якій він підтвердив наявність договірних відносин з відповідачем та доставку вантажу, який знаходився у напівпричепі RPZSN89 за адресою, зазначеною в заявці, а також оплату відповідачем послуг перевезення.
Позивач у відповіді на відзив зазначив про поломку тягача, яка сталася приблизно за 1 км від місця розвантаження товару, а не в Івано-Франківську, ствердив про вжиття заходів, зокрема, повідомив відповідача шляхом надіслання координатів тягача та геолокації.
Надалі позивач повідомив у додаткових поясненнях, що первісний тягач мав 26.08.2025 здійснити виїзд до Республіки Польща, тому позивач прийняв рішення про заміну тягача та повідомив про це відповідача в усній формі, однак інший тягач також вийшов з ладу, тому водій не зміг своєчасно прибути для підчеплення напівпричепа. 
Ствердив, що не відмовлявся від виконання договору, водночас підтвердив, що остаточне перевезення (1 км) було організовано за ініціативою відповідача; надалі зазначав про виконання зобов`язань, оскільки у заявці відсутнє конкретизоване (точне) місце розвантаження із зазначенням адреси, тому доставку вантажу у м. Львів вважає належним виконанням умов договору. 
Також представник позивача у судових засіданнях надавав і усні пояснення, в яких ствердив, що позивач був зареєстрований в електронній черзі перетину кордону, яка змістилась, тому він був змушений залишити причіп.
Норми права та мотиви, якими суд керувався при прийнятті рішення, висновки суду.
Абзацом 2 пункту 2 статті 908 Цивільного кодексу України встановлено, що умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Відповідно до пунктів 1-3 статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).
Сторони у справі уклали договір-заявку від 24.08.2025 для здійснення перевезення вантажу замовника автомобільним транспортом.
Згідно зі статтею 50 Закону України «Про автомобільний транспорт» договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо). Істотними умовами договору є: найменування та місцезнаходження сторін; найменування та кількість вантажу, його пакування; умови та термін перевезення; місце та час навантаження і розвантаження; вартість перевезення; інші умови, узгоджені сторонами.
Сторони погодили усі необхідні для перевезення умови, зокрема, але не виключно: завантаження 24.08.2025 у м. Хутір Будилів, вул. Нова, 24А; розвантаження: м. Львів 26.08.25 о 9 ранку згідно ТТН; марка автомобіля держ. номер: ДАФ НОМЕР_1 / RPZSN 89; водій - ОСОБА_1 та його контактний номер. 
Суд встановив, що позивач прийняв до перевезення вантаж, однак в процесі його доставки надав лист-згоду на розвантаження товару, який знаходився у причепі д/н НОМЕР_3 у зв`язку з поломкою транспортного засобу. У листі також зазначено, що доставка буде здійснена іншим тягачем – DAF д/н НОМЕР_4 , та замість зазначеного водія буде водій ОСОБА_4 .
Суд встановив, і обидві сторони не заперечили, що домовленості з ОСОБА_7 вів саме відповідач. 
Позивач склав акт надання послуг № 299 від 26.08.2025 в якому зазначив, що він надав відповідачу транспортні послуги з перевезення вантажу автомобілем ДАФ НОМЕР_1 , н/п НОМЕР_3 водій ОСОБА_2 по маршруту: Хутір Будилів, вул. Нова, 24А - Львів, вул. Городоцька, 367.
Розглянувши надані сторонами докази, заслухавши численні пояснення сторін, суд, першочергово вважає за необхідне зазначити про таке. 
У Правилах перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні передбачено, що товарно-транспортна накладна (далі - ТТН) - єдиний для всіх учасників транспортного процесу (крім фізичних осіб, які здійснюють перевезення вантажу за рахунок власних коштів та для власних потреб) документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, який складається у паперовій та/або електронній формі та містить обов`язкові реквізити, передбачені Законом України "Про автомобільний транспорт" та цими Правилами.
Закон України «Про автомобільний транспорт» (стаття 48) визначає ТТН як обов`язковий документ для водія, що підтверджує право на здійснення перевезення вантажу.
Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні встановлюють, що ТТН є основним документом на перевезення вантажів.
Податковий кодекс України містить положення, з яких можливо дійти висновку, що ТТН необхідна для підтвердження реальності господарської операції та витрат на логістику при перевірках ДПС.
Водночас позивач не долучив до матеріалів справи товарно-транспортної накладної, як первинного бухгалтерського документа, який зафіксував факт надання послуг з перевезення та рух товарно-матеріальних цінностей, тобто зміну відповідальної особи (відправник - перевізник - одержувач). 
Пунктом 2.1.3 договору передбачено обов`язок доставити вантаж у пункт призначення згідно з ТТН і передати його уповноваженій особі.
Суд відхиляє як необґрунтовані твердження позивача, що такий доставив вантаж у погоджене сторонами місце – місто Львів, позаяк конкретного місця погоджено не було, оскільки сам позивач і у акті надання послуг, і рахунку на оплату зазначив адресу розвантаження – АДРЕСА_3 .
Згідно зі статтею 193 Господарського кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.
Однак матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували факт передачі позивачем вантажу уповноваженій особі у місті Львові на вул. Городоцькій, 367.
Також суд враховує, що відомості, зазначені позивачем в акті суперечать матеріалам справи, зокрема, відповіді Львівської митниці, яка підтвердила, що транспортний засіб марки «DAF» з реєстраційним номером « НОМЕР_1 / НОМЕР_5 » під керуванням ОСОБА_6 виїхав за межі території України через міжнародний пункт пропуску «Рава-Руська-Хребенне» 25.08.2025.
Тобто автомобіль DAF НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_6 не міг 26.08.2025 здійснити доставку вантажу у місті Львові, оскільки як автомобіль, так і водій перебували за межами території України.
Такі обставини фактично визнає і позивач, оскільки саме він надав лист-згоду на розвантаження товару та продовження доставки іншим автомобілем та іншим водієм.
Твердження позивача, що такий в усній формі повідомляв про заміну тягача і про його вихід з ладу перш за усе не підтверджено жодними доказами, заперечується відповідачем, та не впливає на відсутність факту належного виконання позивачем своїх зобов`язань, тому відхиляється судом. 
Враховуючи фактичні обставини, відповідач задля належного виконання своїх зобов`язань перед третіми особами був вимушений вжити заходів для закінчення перевезення.
З наданої сторонами переписки не вбачається жодних намірів позивача для вирішення ситуації, яка трапилась. 
Доводи обох сторін та їхні заперечення, які стосувались здійснення перевезення ФОП Найдою Б.В., який не є учасником справи, оплати йому послуг, жодним чином не спростовує факт відсутності підстав для задоволення позову та виходять за межі позовних вимог.
Тому суд, керуючись приписами частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України не надає оцінку таким доводам.
Дослідивши матеріали справи та заслухавши надані сторонами пояснення у судових засіданнях, суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також вірогідність і взаємний зв`язок у їх сукупності, керуючись засадами законності, справедливості та верховенства права, встановив відсутність доказів, які входять в предмет доказування у махах цієї справи та підтвердили б доставку автомобілем ДАФ НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 26.08.2025 вантажу у м. Львів на вул. Городоцьку, 367.
Тому заявлені позовні вимоги про стягнення наданих послуг з перевезення є необґрунтовані.
Враховуючи викладене, у задоволенні позовних слід відмовити. 
Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 77 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно з статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. 
Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 Господарського процесуального кодексу України).
Щодо судових витрат.
На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на позивача.
Керуючись статтями 73, 74, 129, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили в строки, визначені статтею 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 07.04.2026.

Суддя Никон О.З.