ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"01" квітня 2026 р. Справа№ 910/12927/23 (910/8175/25)
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Отрюха Б.В.
суддів: Остапенка О.М. 
Сотнікова С.В. 

Секретар судового засідання: Басараба К.Ю.

За участю представників учасників справи:

Демидюк О.Б. від ОСОБА_1. (в залі суду) - за ордером серії АІ №2085750 від 25.12.25

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у справі № 910/12927/23 (910/8175/25) (суддя Мандичев Д.В., повний текст рішення складено та підписано - 09.12.2025)

за позовом ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Паверсток» арбітражного керуючого Череватого Любомира Богдановича 
до ОСОБА_1 
про визнання недійсним договору та повернення майна

в межах справи № 910/12927/23
за заявою Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Паверсток»
про банкрутство
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у справі № 910/12927/23 (910/8175/25) (суддя Мандичев Д.В., повний текст рішення складено та підписано - 09.12.2025) позовні вимоги задоволено повністю; визнано недійсним Договір купівлі-продажу від 30.05.2022, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Паверсток» та ОСОБА_1 ; витребувано від ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Паверсток» транспортний засіб - судно Cranchi E30 Endurance №IT-CRA7713HB020, тип і призначення судна - мале, моторне, прогулянкове, рік виготовлення- 2020, бортовий реєстраційний номер UAK-6234-K; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Паверсток» 56 204 (п`ятдесят шість тисяч двісті чотири) грн. 80 коп. витрат по сплаті судового збору, 19 500 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот) 00 коп. витрат, пов`язаних з підготовкою висновку про вартість майна, та 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
Не погоджуючись із вищевказаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Паверсток» до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору та повернення майна буде відмовлено повністю.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.12.2025 апеляційну скаргу у справі № 910/12927/23 (910/8175/25) передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Отрюх Б.В., судді: Сотніков С.В., Остапенко О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.12.2025 у справі № 910/12927/23 (910/8175/25) витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/12927/23 (910/8175/25) за позовом ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Паверсток» арбітражного керуючого Череватого Любомира Богдановича до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору та повернення майна в межах справи № 910/12927/23 за заявою Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Паверсток» про банкрутство; відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у справі № 910/12927/23 (910/8175/25) до надходження матеріалів даної справи до Північного апеляційного господарського суду.
05.02.2026 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/12927/23 (910/8175/25).
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.12.2025 у справі № 910/12927/23 (910/8175/25) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у справі № 910/12927/23 (910/8175/25), розгляд апеляційної скарги призначено на 01.04.2026.
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, вислухавши позиції представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини даної господарської справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при постановленні оскаржуваного судового рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ухвалою Господарського суду м. Києва від 11.10.2023 відкрито провадження у справі № 910/12927/23 за заявою ПАТ «Запоріжжяобленерго» про банкрутство ТОВ «Паверсток».
Постановою у справі про банкрутство № 910/12927/23 від 17.07.2024 ТОВ «Паверсток» було визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Череватого Любомира Богдановича.
Відповідно до абз.2 п. 11 постанови Господарського суду міста Києва зобов`язано ліквідатора забезпечити виконання повноважень ліквідатора банкрута в порядку, визначеному ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства (надалі також - КузПБ) та належне виконання заходів, передбачених ст.ст. 62 - 64 Кодексу України з процедур банкрутства, спрямованих на задоволення вимог кредиторів.
Одним із заходів спрямованих на задоволення вимог кредиторів та повноважень ліквідатора, відповідно до ч. 1 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства (надалі - КУзПБ), визначено право ліквідатора подавати до суду заяви про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника.
На виконання наданих ліквідатору повноважень, останній, відповідно до приписів ст. 7 КзПБ, ліквідатор ТОВ «Паверсток» арбітражний керуючий Череватий Л.Б. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним Договору купівлі-продажу від 30.05.2022; зобов`язання ОСОБА_1 повернути до складу ліквідаційної маси ТОВ «Паверсток» судно Cranchi E30 Endurance №IT-CRA7713HB020, тип і призначення судна - мале, моторне, прогулянкове, рік виготовлення- 2020, бортовий реєстраційний номер UAK-6234-K.
У позовній заяві позивач посилався на те, що відповідно до листа управління надання адміністративних послуг у сферах морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства №13219/06-1/15-24 від 06.09.2024 ліквідатору Череватому Любомиру Богдановичу стало відомо, що ТОВ «Паверсток» належав транспортний засіб - судно Cranchi Е30 Endurance № IT-CRA7713HB020, тип і призначення судна - мале, моторне, прогулянкове, бортовий реєстраційний номер UAK-6234-K, що вибув з власності на підставі договору купівлі-продажу від 30.05.2022, який було укладено з ОСОБА_1 .
30.05.2022 між ТОВ «Паверсток», як Продавцем, та громадянином України ОСОБА_1 , як Покупцем, укладено Договір купівлі-продажу, відповідно до якого Продавець зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець приймає у власність судно Cranchi Е30 Endurance № IT-CRA7713HB020; тип і призначення судна - мале, моторне, прогулянкове, бортовий реєстраційний номер UAK-6234, що належав Продавцю на праві власності, згідно судового білету № 011147 від 21.01.2022 року i сплачує за нього обумовлену грошову суму відповідно до цього договору (надалі також «Судно»).
У пункті 1 Договору Продавець стверджує, що відчужуване судно прихованих недоліків немає. Судно візуально оглянуте Покупцем до підписання цього договору. Недоліків чи дефектів, які перешкоджали б його використанню за цільовим призначенням, на момент огляду не виявлено, будь-яких претензій щодо якісних характеристик судна у Покупця немає.
Згідно з пунктом 2.1 Договору продаж вчиняється за домовленістю сторін за 600 000,00 грн, які Продавець має отримати від Покупця впродовж 180 банківських днів із моменту підписання цього договору. Таку вартість судна визначено сторонами за взаємним погодженням, за відсутності примусу будь-якої із сторін, а також збігу будь-яких тяжких обставин. Сторони свідчать, на їх розсуд визначена в цьому договорі вартість саме цього судна є справедливою і відповідає його дійсній вартості.
Відповідно до банківської виписки АТ КБ «Приватбанк» на рахунок ТОВ «Паверсток» 23.06.2025 відповідачем сплачені кошти у сумі 600 000,00 грн двома платежами по 436 000,00 грн та 164 000,00 грн із призначенням платежу «…Сплата, зг.суднового билету-011147 от 21.01.2022».
Відповідно до Висновку про вартість майна від 25.01.2025, складеного на замовлення позивача ТОВ «Гал-Світ», ринкова вартість Судна Cranchi Е30 Endurance № IT CRA7713HB020 (каютний круїзний катер) станом на 30.05.2022 становить 4 280 000,00 грн.
Також, позивачем надано Рецензію № 0302/05 на Звіт про незалежну оцінку Судна Cranchi Е30 Endurance № IT-CRA7713HB020, бортовий реєстраційний номер UAK-6234-K від 03.02.2025, яка проводилась Українською міжрегіональною товарною біржою, за якою Звіт повністю відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, зауважень до звіту не виявлено.
Крім того, згідно зі складеним ТОВ «Гал-Світ» Висновком про вартість майна від 29.09.2025, вартість об`єкта оцінки (ринкова) без ПДВ Судна Cranchi Е30 Endurance № IT CRA7713HB020 (каютний круїзний катер) станом на 30.05.2022 становить 4 280 000,00 грн.
Суд першої інстанції задовольняючи позов виходив з того, що на момент укладення оспорюваного правочину, ТОВ «Паверсток» вже існувала значна заборгованість перед кредиторами, зокрема, перед ТОВ «ЕТГ» в сумі 21 743 796,84 грн; ТОВ «Паверсток» здійснив відчуження майна за цінами, нижчими від ринкових; відповідачем не надано доказів на підтвердження відповідності визначеної у спірному договорі ціни відчуження судна у розмірі 600 000 грн ринковим цінам; жодних доказів, які би свідчили про наявність розумного обґрунтування та економічної доцільності відчуження транспортного засобу за вказаною низькою ціною в період існування значних грошових зобов`язань перед іншими контрагентами, до матеріалів не надано.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Правове регулювання визнання правочинів недійсними здійснюється на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно з ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
Згідно з статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (стаття 215 ЦК України).
Фраудаторні правочини у цивілістичній доктрині - це правочини, які вчиняються сторонами з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення окремими кредиторами за зобов`язаннями боржника, завдаючи тим самим шкоди цьому кредитору.
Правові підстави для визнання правочинів недійсними, як фраудаторних, можуть бути різними. У постанові від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц Велика Палата Верховного Суду сформулювала підхід, відповідно до якого допускається кваліфікація правочину як фраудаторного у випадках:
- фіктивних правочинів (стаття 234 ЦК України);
- порушення принципу добросовісності та зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України);
- правочину, який порушує публічний порядок (частина перша та друга статті 228 ЦК України).
Водночас критеріями, для кваліфікації договору як фраудаторного є, зокрема: відчуження майна за наявності значної непогашеної заборгованості; відчуження майна боржником після пред`явлення до нього позову про стягнення такої заборгованості; майно відчужено на підставі безвідплатного правочину; майно відчужене на користь пов`язаної особи (родичу або на користь власної юридичної особи); після відчуження майна у боржника відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором.
Водночас слід враховувати, що кожен окремий критерій сам по собі не спричиняє фраудаторність, і вони повинні розглядатися комплексно, а презумпція правомірності правочину може бути спростована тільки вагомими доказами, які у своїй сукупності засвідчують шкідливість вчиненого правочину, вживання права на зло.
У свою чергу, пункт 5 частини третьої статті 162 ГПК України покладає саме на позивача обов`язок у позовній заяві викласти обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, зазначити докази, що підтверджують вказані обставини, а також вказати правові підстави позову. Тобто, саме на позивача покладено обов`язок у позовній заяві викласти обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, зазначити докази, що підтверджують вказані обставини.
Оскаржуючи правочин з підстав його фраудаторності, позивач повинен навести вагомі докази того, що майно було відчужене, наприклад, за явно заниженою ціною, або взагалі безвідплатно, тобто що відчужувач не набув у зв`язку з таким продажем майнових благ.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 16.10.2024 у справі № 911/3706/23, ухваленої у подібних правовідносинах.
Так, в якості одного з основних доказів заниженої вартості судна судом першої інстанції було взято висновок про вартість майна у ТОВ «Гал-Світ» (Сертифікат № 468/2022 суб`єкта оціночної діяльності від 22.09.2022), метою якого було визначення ринкової вартості для використання у якості доказу в суді. Дата оцінки - станом на 30.05.2022 р.
Відповідно до Звіту про вартість майна від 25.01.2025 p., підготовленого заслуженим експертом-оцінювачем Гохбергом Ігорем Ісааковичем (Свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів № 1976 від 17.12.2004 p., Сертифікат ФДМУ та УТО № 739 від 03.01.1997), ринкова вартість реалізованого судна станом на 30.05.2022 p. становить 4 280 000,00 грн.
Як Ліквідатором, так і судом першої інстанції зазначено, що в порушення ч. 1 ст. 42 КУЗпБ ТОВ «Паверсток» здійснив відчуження Судна Cranchi Е30 Endurance № ITCRA7713HB020 за ціною всемеро нижчою від ринкової.
Проте, як вбачається з долученого до матеріалів справи висновку оцінювача, останнім, під час здійснення оцінки майна станом на 30.05.2022, взагалі не враховано той факт, що з 24.02.2022 року почалось повномасштабне вторгнення російської федерації на територію України.
Так, на аркуші 18 наведеної оцінки оцінювач зазначає про можливість економічного (зовнішнього) зносу, відповідно до якого втрата вартості майна можлива внаслідок впливу зовнішніх по відношенню до майна чинників. Різні зовнішні чинники (міжнародні, національні, галузеві або локальні) впливають на величину прибутку від використання майна, і таким чином на його ринкову вартість.
Оцінювач також для визначення ринкової вартості об`єкта оцінки порівняльним підходом використовував інформацію про пропозиції продажу подібного рухомого майна з інтернет-сайтів з оголошеннями. Проте, особливої уваги заслуговує той факт, що оцінювач бере вартість суден Cranchi Е30, які перебувають в Італії, де немає війни, незважаючи на її наявність в Україні, а отже вартість суден у мирній і вартість суден у воюючій країні є вочевидь відмінною, що ставить під обґрунтований сумнів висновок експерта в цілому.
Крім того, у Висновку про вартість майна (стор. 2 Звіту) вартість об`єкта оцінки визначена в сумі 4 280 000 грн і не вказано включено чи невключено податок на додану вартість в цю суму, що є грубим порушенням Національного Стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав». Вимога Національного Стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» про відображення у вартості факту включення чи невключення податку на додану вартість є цілком логічною, оскільки будь-який користувач Звіту, в тому числі при судовому розгляді Звіту як доказу суд повинен знати - вказана у Висновку вартість включає ПДВ чи ні.
Зі змісту Звіту з оцінки майна: судна Cranchi Е30 Endurance № ITCRA7713HB020, бортовий реєстраційний номер 11АК-6234-К, виконаного станом на 30.05.2022 р. оцінювачем Ігорем Ісааковичем Гохбергом вбачається, що останній сформований виходячи із інформації щодо вартості аналогічних суден в інших країнах.
Тобто, оцінка проведена без урахування реального технічного стану на момент укладення оспорюваних договорів.
Крім того, в судовому засіданні представник відповідача зазначив, що судно наразі перебуває на території України, і довіритель утримує його з 2022 року. Однак, оцінювач, що здійснив оцінку цього об`єкта, не досліджував сам об`єкт продажу, його технічний стан, хоча мав можливість здійснити таке дослідження. 
Крім того, було зазначено, що на утримання судна витрачаються значні кошти, які довіритель вкладає в судно вже протягом останніх чотирьох років. Однак, через обставини, пов`язані з веденням військового стану на території України, довіритель не може використовувати це судно, оскільки наразі його використання обмежено.
За таких умов, оцінка судна не була проведена із врахуванням його реального технічного стану на момент укладання договору, такий звіт з оцінки майна не відповідає на питання скільки коштувала на момент укладення договорів конкретна техніка, що є предметом спору, а відповідала на питання скільки б могла коштувати аналогічна за своїми характеристиками техніка в теорії.
Також уваги заслуговує той факт, що оцінювач бере вартість суден Cranchi Е30, які перебувають в Італії, де немає війни, незважаючи на її наявність в Україні, а отже вартість суден у мирній і вартість суден у воюючій країні є вочевидь відмінною, що ставить під обґрунтований сумнів висновок експерта в цілому.
Водночас, з метою повного та всебічного розгляду справи, сторона відповідача звернулась до Всеукраїнської громадської організації «Асоціація Фахівців Оцінки» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Експертне бюро «Айстра» щодо рецензування Звіту про оцінку від 25.01.2025.
Так, відповідно до Консультативного висновку Всеукраїнської громадської організації «Асоціація Фахівців Оцінки» від 11.09.2025 №09/11/03 зроблено наступні висновки: « 1. Названий вище Звіт не можна використовувати для прийняття майнових рішень в тому числі використовувати як доказ у суді, тому, що у Звіті порушені процедури, пов`язані з оцінкою майна, встановлені нормативно-правовими актами з оцінки майна. Суть порушення полягає в тому, що у Звіті не виконана вимога п. 17 Національного Стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003р. №1440. Зміст цієї вимоги наступний - «У звіті про оцінку майна та у висновку про вартість об`єкта оцінки оцінювач відображає факт про включення або невключення до ринкової вартості суми податку на додану вартість.
Оціночні процедури, пов`язані з визначенням ринкової вартості, здійснюються з урахуванням включення або невключення до неї суми податку на додану вартість».
2. У Висновку про вартість майна (стор. 2 Звіту) вартість об`єкта оцінки визначена в сумі 4 280 000 гривень і не вказано включено чи невключено податок на додану вартість в цю суму, що є грубим порушенням Національного Стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав».
Зазначимо, що вимога Національного Стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» про відображення у вартості факту включення чи невключення податку на додану вартість є цілком логічною, оскільки будь-який користувач Звіту, в тому числі при судовому розгляді Звіту як доказу суд повинен знати - вказана у Висновку вартість включає ПДВ чи ні.
Отже, Звіт з оцінки майна: судна Cranchi Е30 Endurance № IT-CRA7713HB020, бортовий реєстраційний номер 11АК-6234-К, виконаного станом на 30.05.2022 р. оцінювачем Ігорем Ісааковичем Гохбергом, не можна використовувати для прийняття майнових рішень в тому числі використовувати як доказ у суді».
Колегія суддів зауважує, що судом першої інстанції взагалі проігноровано подання Відповідачем Рецензії ТОВ «Експертне бюро «Айстра».
Зазначене підтверджується і самим текстом рішення, де суд зазначив, що «Відповідачем не надано рецензії на Висновок про вартість майна від 29.09.2025».
Враховуючи викладене, у наданих стороною відповідача доказах документах детально зазначено про перелік недоліків наданого ліквідатором Висновку про вартість майна від 25.01.2025, який є таким, що не відповідає вимогам чинних нормативно-правових актів щодо оцінки майна та не міг братися до уваги як належний доказ правомірності Звіту.
Отже, на переконання колегії суддів Звіт з оцінки майна: судна Cranchi Е30 Endurance № IT-CRA7713HB020, бортовий реєстраційний номер НОМЕР_1 , виконаного станом на 30.05.2022 р. оцінювачем Ігорем Ісааковичем Гохбергом, не є незаперечним та належним доказом того, що вартість човна була занижена. 
Судова практика Верховного Суду неодноразово підтверджує принцип вільного ринку та свободи договірних зобов`язань, відповідно до якого суб`єкти господарювання мають право самостійно, на власний розсуд і на свій ризик вступати в цивільно правові та господарські відносини, укладати договори на будь яких умовах, які не заборонені законом, та розпоряджатися своїми правами і майном без необґрунтованого втручання держави чи третіх осіб. 
За змістом ст. 627 ЦК України, сторони є вільними у визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, а ціна в договорі, як одна з його істотних умов, встановлюється за домовленістю сторін (частина 1 ст. 632 ЦК України). Сторонами договорів було досягнуто згоди щодо ціни продажу техніки у належній формі.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України основною засадою цивільного законодавства є свобода договору.
Згідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
ТОВ «Паверсток» та ОСОБА_1 користуючись принципом диспозитивності та власною дискрецією в формулюванні істотних умов договору визначили узгоджену вартість майна, що яка в самостійному порядку не свідчить про її неналежність та завищення.
Між тим, матеріали справи не містять жодного іншого належного та допустимого доказу на підтвердження того, що вартість проданого майна була свідомо занижена, а не відповідала технічним характеристикам і якостям такого майна.
У будь-якому випадку, сама по собі обставина визначення сторонами договору ціни продажу майна нижче за ринкову, без додаткового встановлення судом інших обов`язкових елементів фраудаторності правочинів, не може розглядатись в контексті самостійної підстави для визнання оспорюваних правочинів недійсними.
Крім того, як було зазначено вище, одним із критеріїв для визнання договору фраудаторним, Верховний Суд зазначає відчуження майна на підставі безвідплатного правочину.
Відповідно до умов Договору, вартість 600 000,00 грн визначено сторонами за взаємним погодженням, без примусу, а також без збігу будь-яких тяжких обставин, а оплата має бути здійснена на розрахунковий рахунок ТОВ «Паверсток» впродовж 180 банківських днів.
В подальшому, відповідачем і було здійснено повну оплату за цим Договором, що не лише не спростовується позивачем, а й підтверджується наданою випискою із банківського рахунку.
Таким чином оскаржуваний Договір вочевидь не є безвідплатний, оплата була здійснена у встановлений Договором строк, за узгодженою сторонами вартістю, а отже відсутній такий критерій для визнання договору фраудаторним, як безвідплатність договору.
Крім того, ліквідатором взагалі не зазначено за яку вартість ТОВ «Паверсток» придбало спірне судно, а отже недоведено що балансова вартість судна була відмінною від тієї вартості, за яку в подальшому таке судно було продане відповідачу.
Ще одним із критеріїв для визнання договору фраудаторним є відчуження на користь пов`язаної особи.
Зазначаючи про обставини, що нібито дозволяють кваліфікувати оспорюваний договір відчуження транспортного засобу, як такий, що вчинений недобросовісно, зі зловживанням правами, та направлений на шкоду кредиторам, позивач стверджує, що продаж судна здійснювався на номінального власника.
Такі доводи не підтвердженими абсолютно жодними належними та допустимими доказами.
Так, представник позивача на аркуші 11 посилається на ухвалу Вищого антикорупційного суду від 01.05.2025 р. у справі № 991/619/25 зокрема, на наступний абзац:
«Водночас для запобігання обтяженню майна, яке перебувало у власності ТОВ «Паверсток», у разі викриття протиправної діяльності організованої групи, ОСОБА_7 вчинила низку дій, спрямованих на забезпечення відчуження майна ТОВ «Паверсток» (автомобіль Porsche Cayenne 2020 року випуску, прогулянкове судно «Cranchi E 30 Endurance» 2020 року випуску) на інших номінальних власників з метою його залишення у безпосередньому володінні ОСОБА_6.».
Проте, посилання на ухвалу ВАКС в якості доказів є недопустимими, оскільки вироки щодо посадових осіб ТОВ «Паверсток» відсутні.
Стаття 62 Конституції України чітко встановлює, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Таким чином, доводи ліквідатора із посиланням на ухвали, а не вироки судів, є грубим порушенням ст. 62 Конституції України;
Крім того, висновок, на який посилається ліквідатор, як на нібито підтвердження відчуження майна на «номінального власника» є не висновками слідчого судді, а цитуванням змісту повідомлення про підозру.
Верховний Суд у постанові від 06.08.2024 у справі № 917/892/23 зробив наступні висновки: «За відсутності вироку такі обставини (факти) не є преюдиційними, а тому встановлюються/спростовуються у загальному порядку на підставі наявних у матеріалах справи доказів.
Господарський суд не уповноважений встановлювати обставини (факти), що підлягають встановленню виключно у порядку кримінального судочинства (наявність у діянні складу кримінального правопорушення, винуватість особи у його вчиненні тощо), проте зобов`язаний дослідити подані йому докази та встановити на їх підставі наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників господарської справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення господарської справи.
Якщо подані докази відповідають вимогам, що висуваються до їх процесуальної форми згідно з ГПК України, містять інформацію про предмет доказування в господарському провадженні, у суду виникає обов`язок надати їм оцінку з наведенням мотивів відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 ГПК України). Законодавство не встановлює заборону дослідження матеріалів кримінального провадження в порядку господарського судочинства, якщо на момент розгляду справи вирок у кримінальній справі не ухвалений. Матеріали кримінального провадження підлягають оцінці сукупно з іншими доказами на загальних підставах відповідно до вимог статей 76-79, 86 ГПК України (пункт 64 постанови Верховного Суду від 18.01.2024 у справі № 910/114/19)».
Таким чином, ліквідатором не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження доводів щодо відчуження майна на номінального власника, а наведені ним фрагменти з ухвал ВАКС не мають жодного доказового значення у справі та не підлягають розгляду взагалі.
Вирішуючи питання про витребування спірного майна, суди повинні передусім перевіряти добросовісність набувача майна. Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Обидві сторони правочину, починаючи зі стадії, яка передує його вчиненню, мають поводитися правомірно, зокрема добросовісно (близькі за змістом висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 688/2908/16-ц (пункт 37), від 20.07.2022 у справі № 923/196/20 (пункт 40)). На необхідності оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна неодноразово наголошувала Велика Палата Верховного Суду (пункт 51 постанови від 26.06.2019 у справі № 669/927/16-ц, пункт 46.1 постанови від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18, пункт 6,43 постанови від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19). Саме при вирішенні питання про витребування майна, здійснюється перевірка добросовісності набувача цього майна, у тому числі з`ясуванню підлягає й те, чи знав або міг знати такий набувач про недобросовісну поведінку продавця.
Вказане має значення для застосування як критерію законності втручання держави у право набувача на мирне володіння майном, так і критерію пропорційності такого втручання легітимній меті останнього (постанова Великої Палати Верховного Суду від 06.07.2022 у справі № 914/2618/16, пункт 52).
Наведені вище правові висновки викладені і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 908/976/19, в якій судом також зауважено, що від недобросовісного набувача майно може бути витребувано у всіх випадках відповідно до приписів статті 387 ЦК України.
Крім того, як встановлено у постанові Верховного Суду від 11.06.2025 по справі № 922/466/22 добросовісний набувач не може відповідати у зв`язку із порушеннями інших осіб, допущеними в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном.
Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає такий статус всупереч приписам статті 388 Цивільного кодексу України, а, відтак, втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар.
Згідно зі статтею 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.
У зв`язку з наведеним добросовісність у правовому регулюванні цивільних відносин повинна розглядатися як відповідність реальної поведінки учасників таких відносин вимогам загальносоціальних уявлень про честь і совість. Іншими словами, щоб бути добросовісними, дії та вчинки учасників цивільних відносин мають здійснюватися так, щоб вони викликали схвальну оцінку з боку суспільної моралі, зокрема в аспекті відповідності застосованих засобів правового регулювання тим цілям, які перед ними ставляться. І навпаки - реалізація правового регулювання цивільних відносин буде недобросовісною, якщо соціальна свідомість відторгає її як таку, що не відповідає задекларованій меті.
Цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.
Розглядаючи поняття розумності та добросовісності як принципи здійснення суб`єктивних цивільних прав, потрібно враховувати, що розумною є поведінка особи, яка діє у межах, не заборонених їй договором або актами цивільного законодавства.
Подібні висновки викладені у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 521/17654/15-ц.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 сформульований висновок про те, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки) базується на римській правовій максимі - non concedit venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium є принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка 
Учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 43 ГПК України). Відповідно до частини третьої статті 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею приписів частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.
Згідно з ст. 316 ГПК України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи
Як було уже було зазначено, відповідно до умов Договору, вартість судна у розмірі 600 000,00 грн визначено сторонами за взаємним погодженням, без примусу, а також без збігу будь-яких тяжких обставин, а оплата має бути здійснена на розрахунковий рахунок ТОВ «Паверсток» впродовж 180 банківських днів.
В подальшому, відповідачем і було здійснено повну оплату за цим Договором.
Крім того, відповідно до умов Договору (розділ 3) продавець, зокрема, зазначив, що судно, зокрема, не передане як внесок до статутного капіталу юридичних осіб, відсутні права у третіх осіб щодо відчужуваного майна, а також відсутні публічно встановлені обмеження у використанні судна.
Як одну з підстав для задоволення позову та визнання недійсним Договору суд першої інстанції, майже дослівно цитуючи позивача, зазначив що «у період існування заборгованості перед ТОВ «ЕТГ» на суму 21 743 796,84 грн, ТОВ «Паверсток» уклав з відповідачем Договір купівлі-продажу від 30.05.2022 на відчуження рухомого майна за ціною, значно нижчою ринкової, що призвело до неможливості задовольнити вимоги ТОВ «ЕТГ».
Однак, відповідно до умов Договору чітко визначено про відсутність будь-яких перешкод у відчуженні позивачем рухомого майна.
На переконання колегії суддів, позивачем не доведено, що відповідач був обізнаний про борги боржника.
Додатково слід зазначити, що навіть продаж судна за ціною, яку намагається визначити позивач в якості ринкової, не покрив би всі борги ТОВ «Паверсток» перед кредитором, а отже банкрутство було неминучим незалежно від угоди.
Крім того, ліквідатором самостійно було зазначено, що наявна вина саме посадових осіб ТОВ «Паверсток» у завданні збитків товариству та кредиторам внаслідок укладення оспорюваного правочину яка полягає у тому, що вони знали про наявність кредиторської заборгованості ТОВ «Паверсток» перед кредитором, однак здійснили відчуження активів товариства за цінами нижче ринкових всупереч інтересам кредиторів та самого товариства. Водночас, про недобросовісність саме покупця (відповідача) взагалі не зазначається в позовній заяві.
Також колегія суддів ще раз зазначає, що відповідач протягом чотирьох років, з 2022, утримує човен за свій рахунок, про що було зазначено його представником.
На підставі викладеного колегія суддів прийшла до висновку, що ані ліквідатором, ані судом першої інстанції, жодним чином не спростовано добросовісність відповідача як покупця, а отже відсутні і будь-які правові підстави для позбавлення ОСОБА_1 права на законне та вільне володіння придбаним ним судном.
Підсумовуючи викладене можна зробити наступні висновки на спростування доводів суду першої інстанції: договір не є фіктивним, оскільки покупець діяв у межах закону, уклав договір, оплатив кошти.
Позивачем не доведено, що відповідач знав про проблеми ТОВ «Паверсток» з кредиторами, діяв у змові з боржником та взагалі є пов`язаною особою із учасником чи директором ТОВ «Паверсток».
Ліквідатор сам зазначав, що наявна вина саме посадових осіб ТОВ «Паверсток» у завданні збитків товариству та кредиторам внаслідок укладення оспорюваного правочину яка полягає у тому, що вони знали про наявність кредиторської заборгованості ТОВ «Паверсток» перед кредитором, однак здійснили відчуження активів товариства за цінами нижче ринкових всупереч інтересам кредиторів та самого товариства. Водночас, про недобросовісність саме покупця взагалі не зазначається.
Звіт про оцінку майна не може бути доказом у суді у зв`язку із численними порушеннями під час формування такого звіту, про що зазначено вище.
Отже, враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення без додержанням норм матеріального і процесуального права, належним чином не з`ясував обставини, що мають значення для справи, а відтак належить задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у справі № 910/12927/23 (910/8175/25).
Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
З приводу висвітлення всіх доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У рішенні Суду у справі «Трофимчук проти України» №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.
За таких обставин решту аргументів сторін, окрім викладених у мотивувальній частині постанови, суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі.
За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у справі № 910/12927/23 (910/8175/25) підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.
Керуючись ст.ст. 129, 240, 255, 267-270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд,-
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у справі № 910/12927/23 (910/8175/25) задовольнити.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у справі № 910/12927/23 (910/8175/25) скасувати та ухвалити нове рішення.
3. У задоволенні позовних вимог ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Паверсток» арбітражного керуючого Череватого Любомира Богдановича до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору та повернення майна відмовити.
4. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги розподіляється відповідно до ст. ст. 129 та 282 Господарського процесуального кодексу України.
5. Справу № 910/12927/23 (910/8175/25) повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, строки та випадках, передбачених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Повний текст постанови складено та підписано - 16.04.2026.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх 

Судді О.М. Остапенко

С.В. Сотніков