Справа № 136/363/23
Провадження № 22-з/801/27/26
Категорія: 62
Головуючий у суді 1-ї інстанції 
Доповідач:Оніщук В. В.

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року	Справа № 136/363/23	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого (суддя-доповідач) Оніщука В. В.,
суддів: Голоти Л. О., Войтка Ю. Б., 
з участю секретаря судового засідання Ходакової М. Г.,

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Липовецька міська рада Вінницької області,
особа, яка не брала участі у розгляді справи – ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні питання про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у цивільній справі за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі – ОСОБА_2 , на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 21 квітня 2023 року, ухвалене у складі судді Кривенка Д. Т.,

встановив:

У провадженні Вінницького апеляційного суду перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області про встановлення факту постійного проживання та визнання права на земельну ділянку згідно сертифікату на право на земельну частку пай по спадщині за законом.
Постановою Вінницького апеляційного суду від 19 лютого 2026 року було задоволено апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі – ОСОБА_2 , та вирішено скасувати рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 21 квітня 2023 року та постановити нове рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.
Водночас апеляційним судом не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу, понесених ОСОБА_2 у суді апеляційної інстанції, про що він заявляв у апеляційній скарзі.
Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до таких висновків.
Згідно із ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. 
Відповідно до статті 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно вимог ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У ч. 3 ст. 137 ЦПК України зазначено, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19 (провадження №61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц (провадження №61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18 (провадження №61-44217св18).
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 №23рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу – це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).
Із матеріалів справи вбачається, що інтереси ОСОБА_2 під час розгляду справи представляла адвокат Шуляк В. М. на підставі договору про надання правової допомоги від 22 червня 2025 року та ордеру.
Як зазначалося, про намір стягнення судових витрат на правничу допомогу ОСОБА_2 заявляв у апеляційній скарзі, отже, строк на подання заяви про стягнення витрат на правничу допомогу не пропущений.
На підтвердження понесених ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн він надав договір про надання правової допомоги від 22 червня 2025 року (а. с. 96) та акт виконаних робіт від 25 листопада 2025 року (а. с. 99) відповідно до якого вартість наданих адвокатом послуг у цій справі становить 5 000 грн, які були сплачені ОСОБА_2 28 листопада 2025 року, що підтверджується відповідною платіжною інструкцією (а. с. 64).
За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України).
У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. 
Апеляційна скарга разом із доказами понесених витрат на правничу допомогу була надіслана ОСОБА_1 та вручена йому 21 січня 2026 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 148).
Проте, як вбачається із матеріалів справи, право на заперечення проти заявленого розміру судових витрат ОСОБА_1 не реалізував.
Враховуючи викладене, а також відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , керуючись у тому числі такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, розумності розміру судових витрат на правничу допомогу, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заявленого розміру витрат на правничу допомогу, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 на його користь понесених витрат на правничу у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 137, 141, 246, 270 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Стягнути з  ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2 5 000 грн (п`ять тисяч) понесених ним судових витрат на правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції.
Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Суддя-доповідач        В. В. Оніщук

Судді          Л. О. Голота

Ю. Б. Войтко