Справа № 308/18372/25

В И Р О К 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2026 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №62025140160001040 від 22.08.2025 за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Біла Церква Рахівського району Закарпатської області, громадянина України, з незакінченою середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , призваного за мобілізацією, який на час вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення перебував на посаді старшого стрільця 1 кулеметного відділення кулеметного взводу 2 піхотного батальйону військової частини НОМЕР_2 , у військовому званні «солдат», засудженого вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 23.03.2023 за ст. 366 КК України до 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 3 роки, у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.5 ст.407 Кримінального кодексу України, -
ВСТАНОВИВ:
Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.
Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 , призваним на військову службу під час мобілізації, перебуваючи на посаді старшого стрільця 1 кулеметного відділення кулеметного взводу 2 піхотного батальйону зазначеної військової частини, у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, не бажаючи переносити труднощі військової служби, з метою тимчасово ухилитися від її проходження, без дозволу командування військової частини самовільно залишив місце служби.
Так, 19.07.2024 о 13 годині 30 хвилин під час перевірки наявності особового складу, солдат ОСОБА_4 був відсутній, оскільки самовільно залишив розташування підрозділу, що дислокується на полігоні у АДРЕСА_3 .
Після цього він без поважних причин не з`являвся до місця служби та був відсутній до 22.08.2025, проводячи цей час на власний розсуд, не пов`язуючи свою діяльність із проходженням військової служби.
Отже, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст. 407 КК України, а саме: самовільне залишення військової частини, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану. 
Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.
Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав. Пояснив, що залишив військову частину, так як не хотів проходити військову службу. 

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні просила суд призначити її підзахисному мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.5 ст. 407 КК України.
Прокурор у судовому засіданні зазначив, що під час судового розгляду було доведено винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. У зв`язку з цим просив суд визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання з урахуванням вимог ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків. Шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 23.03.2023, до покарання, призначеного за цим вироком, прокурор просив остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком 6 років.
Докази та документи, надані стороною обвинувачення.
Стороною обвинувачення надані суду наступні докази:
- повідомлення т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника ОСОБА_6 №814/1/1/5711 від 20.08.2025, згідно з яким 19.07.2024 під час ранкового шикування було виявлено відсутність у розташуванні військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ) військовослужбовця цієї частини солдата ОСОБА_4 , який станом на 20.08.2025 до військової частини не повернувся та до виконання обов`язків військової служби не приступив; 
- матеріали службового розслідування за фактом залишення військової частини солдатом ОСОБА_4 :
1) акт службового розслідування командира кулеметного взводу 3 піхотної роти 2 піхотного батальйону військової частини НОМЕР_2 лейтенанта ОСОБА_7 від 31.07.2024, відповідно до якого 19.07.2024 близько 13 год 30 хв під час перевірки наявності особового складу було виявлено відсутність солдата ОСОБА_4 , старшого стрільця 1 кулеметного відділення кулеметного взводу 2 піхотного батальйону військової частини НОМЕР_2 , який самовільно залишив військову частину без зброї, а проведені пошукові заходи на території розташування частини та в АДРЕСА_3 результатів не дали, місце його перебування встановити не вдалося;
2) рапорт командира 2 піхотного батальйону військової частини НОМЕР_2 майора ОСОБА_8 від 19.07.2024, у якому повідомлено, що під час перевірки наявності особового складу на ділянці полігону військової частини НОМЕР_2 о 13 год 30 хв 19.07.2024 виявлено відсутність солдата ОСОБА_4 , старшого стрільця 1 кулеметного відділення кулеметного взводу 2 піхотного батальйону, при цьому проведені пошукові заходи результатів не дали, місце його перебування не встановлено;
3) доповідь про факт самовільного залишення військової частини (без зброї) військовослужбовцем, призваним за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_3 , солдатом ОСОБА_4 , старшим стрільцем 1 кулеметного відділення кулеметного взводу 2 піхотного батальйону військової частини НОМЕР_2 , згідно з якою під час перевірки наявності особового складу на території 2 піхотного батальйону 19.07.2024 близько 13 год 30 хв встановлено його відсутність на шикуванні;
4) витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) №282 від 19.07.2024, яким доручено командиру кулеметного взводу 3 піхотної роти 2 піхотного батальйону військової частини НОМЕР_2 лейтенанту ОСОБА_9 провести службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_4 та подати матеріали розслідування разом із проектом наказу за його результатами;
5) витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №100 від 06.07.2024, яким рядового ОСОБА_4 , який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_4 , призначено на посаду старшого стрільця 1 кулеметного відділення кулеметного взводу 2 піхотного батальйону;
6) витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №113 від 19.07.2024, яким солдата ОСОБА_4 , старшого стрільця 1 кулеметного відділення кулеметного взводу 2 піхотного батальйону військової частини НОМЕР_2 , визнано таким, що самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 ;
7) службову характеристику на солдата ОСОБА_4 , згідно з якою за час проходження служби у 2 піхотному батальйоні на займаній посаді він зарекомендував себе з негативної сторони; 
8) медичну характеристику на солдата ОСОБА_4 , згідно з якою за час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 за медичною допомогою він не звертався та на стаціонарне лікування не направлявся;
9) бланк отримання пояснень від ОСОБА_10 , який пояснив, що 19.07.2024 близько 13 год 30 хв було виявлено відсутність солдата ОСОБА_4 у розташуванні військової частини НОМЕР_2 ;
10) бланк отримання пояснень від ОСОБА_11 який пояснив, що 19.07.2024 близько 13:30 год було виявлено відсутність солдата ОСОБА_4 у розташуванні військової частини НОМЕР_2 ;
11) витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) №167 від 06.08.2024, яким службове розслідування, призначене наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 19.07.2024 №282, визнано завершеним;
- припис ІНФОРМАЦІЯ_2 №814/2/5678 від 20.08.2025, винесений відносно солдата ОСОБА_4 ;
- акт комісії військової частини НОМЕР_3 від 21.08.2025 про приймання тимчасово прибулого військовослужбовця, який перебував у самовільному залишенні військової частини, солдата ОСОБА_4 ;
- постанову про визнання документом від 27.08.2025;
- копію паспорта громадянина України № НОМЕР_4 , виданого на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ; 
- особову картку на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до якої він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .;
- картка обстеження та медичного огляду відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
- довідка військово-лікарської комісії №2025-0917-1802-3383-0 від 17.09.2025, відповідно до якої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано придатним до військової служби;
- інформація Департаменту інформаційно-аналітичної підтримки НП України №25239374132951450227 від 27.08.2025, згідно з якою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше судимий;
- вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 23.03.2023 у справі №307/1247/22 (провадження №1-кп/307/92/22), відповідно до якого ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 КК України, та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі, від відбування якого його звільнено на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком тривалістю 3 роки. Вирок набрав законної сили 24.04.2023;
- характеристика Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області №69 від 28.10.2025, відповідно до якої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в с. Біла Церква Рахівського району Закарпатської області, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , має неповну середню освіту, не одружений, проживає разом із матір`ю ОСОБА_12 , братом ОСОБА_13 та сестрою ОСОБА_4 ;
- акт обстеження матеріально - побутових умов сім`ї №212 від 25.10.2025; 
- довідка директора департаменту охорони здоров`я Закарпатської військової адміністрації ОСОБА_14 №02-07/2963 від 03.09.2025, відповідно до якої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває;
- довідка директора КНП «Лікарня Святого Мартина» ОСОБА_15 №1906/08-04 від 27.08.2025, відповідно до якої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває;
- протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 18.09.2025, відповідно до якого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично затриманий 18.09.2025 о 11:20 год;
- ухвала слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.09.2025 /справа 308/13689/25, провадження 1-кс/308/5600/25/, якою застосовано до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 14.11.2025;
- клопотання підозрюваного ОСОБА_4 від 18.09.2025 про намір повернутися до військової частини або до місця служби для продовження проходження військової служби; письмова згода командира військової частини НОМЕР_3 підполковника ОСОБА_16 на звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 401 КК України за інкриміноване кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, та закриття кримінального провадження; згода підозрюваного ОСОБА_4 на звільнення від кримінальної відповідальності, від підписання якої він відмовився у зв`язку з небажанням проходити військову службу;
- ухвала слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.11.2025 /справа 308/16823/25, провадження 1-кс/308/6553/25/, якою продовжено до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 18.12.2025;
- протокол допиту свідка ОСОБА_17 від 21.10.2025, допитаного відповідно до ч. 11 ст. 615 КПК України, який повідомив, що 19.07.2024 солдат ОСОБА_4 без дозволу командування та поважних причин самовільно залишив розташування військової частини, яка дислокувалася на полігоні у АДРЕСА_3 ;
- допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_18 пояснив, що обіймає посаду начальника відділення із запобігання та виявлення оперативно-кримінальних та інших правопорушень ІНФОРМАЦІЯ_5 . Зазначив, що ОСОБА_4 є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 , самовільно залишив розташування військової частини, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , без дозволу командування, з метою ухилення від проходження військової служби. Крім того, свідок зазначив, що після цього ОСОБА_4 неодноразово відмовлявся від проходження військової служби. У подальшому його було направлено на військово-лікарську комісію, під час проходження якої було виявлено певні психічні порушення, у зв`язку з чим він проходив додаткове обстеження у психіатричному відділенні, за результатами якого був визнаний придатним до військової служби;
- допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 пояснив, що займає посаду заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_4 перебував у базі «самовільне залишення військової частини», після доставляння останнього до ІНФОРМАЦІЯ_2 свідок залучався до проведення співбесід зі ОСОБА_4 , під час яких той категорично відмовився від проходження військової служби. За результатами проходження військово – лікарської комісії ОСОБА_4 був визнаний придатним до військової служби, направлявся в батальйон резерву, однак і там відмовився від несення військової служби.
Стороною захисту доказів та документів не надано.
Оцінка наданих сторонами доказів, їх позицій та показів обвинуваченого, а також висновки суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого у пред`явленому обвинуваченні.
Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів — з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до ч. 3 ст. 17 КПК України підозра, обвинувачення чи вирок суду не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом.
Дослідивши у судовому засіданні докази, надані стороною обвинувачення, суд дійшов висновку, що вони є належними, оскільки прямо або опосередковано підтверджують обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Суд також вважає зазначені докази допустимими, оскільки вони отримані у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України, без істотного порушення прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України.
Винуватість ОСОБА_4 підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, які узгоджуються між собою та підтверджують факт відсутності обвинуваченого на військовій службі протягом тривалого часу без дозволу командування.
Досліджені судом докази є взаємоузгодженими, не містять істотних суперечностей та у своїй сукупності підтверджують встановлені судом обставини.
Суд також враховує, що обвинувачений тривалий час був відсутній у розташуванні військової частини без дозволу командування, не повідомляв командування про причини своєї відсутності та не вживав заходів для своєчасного повернення до місця служби. Така поведінка свідчить про усвідомлення ним протиправності своїх дій та небажання виконувати обов`язки військової служби.
Крім того, під час досудового розслідування ОСОБА_4 звертався із клопотанням про намір повернутися до військової частини та надавав згоду на звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 401 КК України. Разом з тим згодом він відмовився від підписання відповідної згоди, пояснивши це небажанням проходити військову службу. Така поведінка додатково свідчить про його усвідомлене ставлення до факту самовільного залишення військової частини та небажання продовжувати військову службу.
При цьому інші документи, надані стороною обвинувачення, суд оцінює як такі, що містять відомості процесуального характеру або характеризують особу обвинуваченого. Такі документи самі по собі не є доказами події кримінального правопорушення у розумінні ст. 84 КПК України, а тому не оцінюються судом як докази винуватості.
Оцінюючи досліджені докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що вони є достовірними, взаємопов`язаними та достатніми для встановлення обставин кримінального правопорушення.
Таким чином, суд дійшов переконання, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена поза розумним сумнівом.
Отже, судом встановлено, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, а саме самовільно залишив військову частину та був відсутній на військовій службі тривалістю понад три доби без поважних причин в умовах воєнного стану.
Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено. 
Мотиви призначення покарання.
Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, ураховує, що покарання як захід державного реагування на осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, є основною та найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого значною мірою залежать від обґрунтованості його призначення та застосування. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, під час якого суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм і показником негативної оцінки як самого кримінального правопорушення, так і особи, яка його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе лише щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання спрямоване на відновлення соціальної справедливості, а також формування переконання у невідворотності кримінальної відповідальності.
За змістом статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Таке покарання повинно відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації. При визначенні виду та розміру покарання суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки діяння, дані про особу винного, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення питання про покарання.
Покарання призначається як захід державного примусу за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію та водночас спрямоване на запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами. Індивідуалізація покарання ґрунтується на оцінці судом усіх обставин справи та особи винного, а також на визначенні такого виду і розміру покарання, який буде достатнім для досягнення мети покарання — виправлення засудженого.
Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до вимог статті 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, характер і спосіб його вчинення, а також підвищену суспільну небезпечність такого діяння, з огляду на те, що воно вчинене в умовах воєнного стану, запровадженого в Україні у зв`язку зі збройною агресією проти України.
Суд також бере до уваги дані про особу обвинуваченого. ОСОБА_4 має незакінчену середню освіту, офіційно не працевлаштований, за місцем проходження військової служби характеризується негативно, проживає разом із матір`ю, братом та сестрою. За час проходження військової служби за медичною допомогою не звертався, на стаціонарне лікування не скеровувався.
Суд також враховує, що відповідно до Закону України № 2839-ІХ від 13.12.2022, яким внесено зміни до статті 75 КК України, звільнення від відбування покарання з випробуванням не застосовується у разі засудження особи за кримінальні правопорушення, передбачені, зокрема, статтею 407 КК України, якщо такі вчинені в умовах воєнного стану або бойової обстановки. Оскільки ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, саме в умовах воєнного стану, застосування до нього положень статті 75 КК України законом виключається.
При цьому суд враховує, що ОСОБА_4 раніше був засуджений вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 23.03.2023 за ст. 366 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 3 роки.
Вчинення ОСОБА_4 нового кримінального правопорушення в період іспитового строку свідчить про те, що він не став на шлях виправлення та не зробив належних висновків із попереднього засудження, що відповідно до вимог кримінального закону тягне призначення покарання за правилами сукупності вироків.
З огляду на наведене суд дійшов висновку, що покарання ОСОБА_4 слід призначити за правилами ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного за цим вироком, невідбутої частини покарання, призначеного вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 23.03.2023.
З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставин його вчинення, даних про особу обвинуваченого, а також необхідності забезпечення мети покарання, суд вважає за необхідне остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років.
На переконання суду, саме таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, а також відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання.
Суд наголошує, що призначення покарання є дискреційним повноваженням суду та здійснюється на підставі внутрішнього переконання суду з урахуванням усіх встановлених обставин справи та особи обвинуваченого з метою досягнення мети покарання, визначеної ст. 50 КК України, а саме не лише покарання за вчинене кримінальне правопорушення, але й виправлення особи та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.
При цьому покарання у виді позбавлення волі, хоча і є найбільш суворим видом покарання, передбаченим санкцією статті, застосовується у випадках, коли виправлення особи неможливе без ізоляції від суспільства.
Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся. Арешт на майно не накладався. Речові та процесуальні витрати по справі відсутні.
В рамках кримінального провадження щодо ОСОБА_4 застосовувався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а саме з 18.09.2025 з 11 год. 20 хв., у зв`язку з чим слід зарахувати в якості відбутого ОСОБА_4 за цим вироком покарання строк попереднього ув`язнення, починаючи з 18.09.2025, виходячи з положень ст. 72 КК України, що 1 (одному) дню попереднього ув`язнення відповідає 1 (один) день позбавлення волі. Запобіжний захід, обраний щодо ОСОБА_4 у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишити без змін.
Керуючись ст. 7, 100, 124, 368-371, 373, 374, 376, 377, 392, 395 КПК України, суд,- 
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом приєднання до покарання, яке призначене цим вироком, частки невідбутого  ОСОБА_4  покарання за вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 23.03.2023 у виді позбавлення волі строком на 5 років, остаточно призначити  ОСОБА_4 покарання в виді позбавлення волі строком на 6 (шість ) років.
Зарахувати в якості відбутого за цим вироком покарання, строк попереднього ув`язнення  ОСОБА_4 , починаючи з 18.09.2025 до дня набуття вироком законної сили, виходячи з положень ст. 72 КК України, що 1 (одному) дню попереднього ув`язнення відповідає 1 (один) день позбавлення волі.
Строк покарання рахувати із дня набуття вироком законної сили.
Запобіжний захід  ОСОБА_4  у виді триманні під вартою залишити без змін до набуття вироком законної сили.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду через цей суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається прокурору, обвинуваченому та його захиснику.

Суддя ОСОБА_20