Справа № 930/2009/25
№2/930/185/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31.03.2026 року       Немирівський районний суд
Вінницької області
в складі головуючого судді:     Алєксєєнка В.М.
при секретарі:       Загребельного С.В.
за участю позивача: ОСОБА_1 
представника позивача - адвоката:    Примакової В.В.
представника служби у справах дітей 
Немирівської міської ради: Тригуба В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Немирові цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю зацікавленої особи: Орган опіки та піклування Немирівської міської ради про позбавлення батьківських прав , -
В С Т А Н О В И В :
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, мотивуючи свої вимоги наступним.
У період перебування у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 (після реєстрації шлюбу змінив прізвище на ОСОБА_3 ) у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який у 2022 році змінив прізвище та по батькові на ОСОБА_5 (свідоцтво про зміну імені серія НОМЕР_1 ), та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 ).
Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 04 вересня 2017 року шлюб між сторонами, зареєстрований 18 червня 2005 року виконавчим комітетом Муховецької сільської ради Немирівського району Вінницької області (актовий запис № 2), було розірвано.
Після розірвання шлюбу виконавчим комітетом Муховецької сільської ради було визначено спосіб участі батька, який проживає окремо, у вихованні та спілкуванні з дітьми, однак відповідач жодного разу не скористався наданим йому правом.
Рішенням виконавчого комітету Немирівської міської ради Вінницького району Вінницької області від 21 травня 2024 року № 202 визначено місце проживання малолітньої дитини — ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із матір`ю — ОСОБА_1 .
15 жовтня 2017 року позивачка уклала шлюб з ОСОБА_7 та змінила прізвище на « ОСОБА_8 » (свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_3 ).
Згідно з довідкою виконавчого комітету Муховецької сільської ради Немирівського району Вінницької області № 555 від 26 травня 2017 року, на утриманні позивачки перебувають її діти від відповідача, які зареєстровані та проживають разом із нею.
Відповідно до довідки № 212 від 11 липня 2024 року, виданої Муховецьким старостинським округом Немирівської міської ради, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та до складу її сім`ї входять: чоловік — ОСОБА_7 , донька — ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , син — ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , син — ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Позивачка зазначає, що з моменту розірвання шлюбу відповідач ОСОБА_2 не виконує своїх батьківських обов`язків відносно малолітньої доньки: не піклується про неї, не цікавиться її життям, станом здоров`я, не бере участі у її вихованні та утриманні. При цьому дитина хворіє на цукровий діабет 1 типу та потребує постійного лікування, однак відповідач жодної участі у забезпеченні лікування не бере.
За твердженням позивачки, відповідач не спілкується з донькою, не виявляє інтересу до її розвитку, не сприяє отриманню нею освіти, не забезпечує належних умов для її фізичного та духовного розвитку.
Фактично вихованням, утриманням та забезпеченням потреб дитини займається чоловік позивачки — ОСОБА_7 , якого дитина сприймає як батька.
Рішенням виконавчого комітету Немирівської міської ради Вінницького району Вінницької області від 19 серпня 2015 року № 416 затверджено висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини — ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідно до висновку органу опіки та піклування — виконавчого комітету Немирівської міської ради — позбавлення батьківських прав відповідача є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини.
З огляду на викладене, позивачка просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітньої доньки — ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою суду від 22.08.2025 року було відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю зацікавленої особи: Орган опіки та піклування Немирівської міської ради про позбавлення батьківських прав.
13.01.2026 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позову. Свої заперечення відповідач мотивував тим, що його поведінка свідчить про наявність у нього можливості та волевиявлення виконувати батьківські обов`язки, а також про його намір брати участь у вихованні та спілкуванні з донькою — ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з урахуванням якнайкращих інтересів дитини. Відповідач зазначив, що не є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому вважає, що відсутні передбачені законом підстави для позбавлення його батьківських прав, як і відсутня об`єктивна необхідність у застосуванні такого крайнього заходу. На підставі викладеного відповідач просив суд відмовити позивачці ОСОБА_1 у задоволенні позову про позбавлення його батьківських прав відносно доньки — ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою суду від 13.01.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 , її представник адвокат Примакова В.В., а також представник служби у справах дітей Тригуб В.С. позов підтримали та просили його задовольнити.
У судовому засіданні була заслухана неповнолітня ОСОБА_6 у присутності матері — ОСОБА_1 . Неповнолітня пояснила, що проживає разом із матір`ю, її чоловіком — ОСОБА_7 , до якого ставиться як до батька, а також із братами. З біологічним батьком — ОСОБА_2 — не спілкується, не підтримує з ним жодних контактів та не бачиться, зазначивши, що останній не виявляє ініціативи до спілкування з нею. Також неповнолітня повідомила, що її утримання та забезпечення всіх необхідних потреб здійснює мати, тоді як батько участі у її житті не бере та не цікавиться нею, у зв`язку з чим вона заперечує проти спілкування з ним.
Допитані в судовому засіданні свідки — ОСОБА_5 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 — дали покази, що ОСОБА_2 не спілкується зі своєю донькою ОСОБА_6 та не бере участі у її житті. Свідки зазначили, що не бачили випадків, коли відповідач проводив би час із дитиною, гуляв із нею чи проявляв інтерес до її виховання. Також свідки повідомили, що дитина постійно проживає з матір`ю та перебуває у колі її сім`ї, яка фактично займається її утриманням і вихованням.
Відповідач ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленим, про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, 31.03.2026 року подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при цьому проти задоволення позову заперечив у повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та її представника, думку представника органу опіки та піклування, покази неповнолітньої дитини, свідків, а також оцінивши письмові докази у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 після розірвання шлюбу із позивачкою, ОСОБА_1 , фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо малолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Зокрема, відповідач не бере участі у вихованні дитини, не спілкується з нею, не цікавиться її життям, станом здоров`я та розвитком, не надає матеріальної допомоги, не здійснює будь-якого піклування та фактично усунувся від виконання обов`язків щодо дитини.
Суд встановив, що малолітня дитина постійно проживає разом із матір`ю та її сім`єю, де забезпечується її утримання, виховання та розвиток. Фактичну батьківську роль у житті дитини виконує чоловік матері — ОСОБА_7 , якого дитина сприймає як батька.
Вказані обставини підтверджуються письмовими доказами, поясненнями позивача, показами свідків, а також думкою неповнолітньої дитини, яка повідомила, що з біологічним батьком не спілкується, контактів не підтримує, а його участь у її житті відсутня.
Суд враховує, що відповідно до статті 171 Сімейного кодексу України при вирішенні спору щодо дитини береться до уваги її думка. Надана неповнолітньою позиція є послідовною, логічною та узгоджується з іншими матеріалами справи.
Покази свідків — ОСОБА_5 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 — є узгодженими між собою та підтверджують, що відповідач не спілкується з донькою, не бере участі у її житті та вихованні, не проявляє інтересу до її повсякденного життя, а також не здійснює жодних дій, спрямованих на реалізацію батьківських прав та обов`язків.
Суд також враховує висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Немирівської міської ради, згідно з яким позбавлення відповідача батьківських прав є доцільним та відповідає найкращим інтересам дитини.
Посилання відповідача на наявність наміру у майбутньому брати участь у вихованні дитини не спростовують встановлених судом обставин систематичного невиконання ним батьківських обов`язків протягом тривалого часу та не підтверджені жодними доказами фактичної участі у житті дитини.
Окремо суд звертає увагу, що відповідач у своєму відзиві зазначає прізвище доньки як « ОСОБА_14 ». Водночас відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 17 грудня 2012 року дитина з моменту народження носить прізвище « ОСОБА_3 ».
Зазначена невідповідність у визначенні відповідачем прізвища власної дитини, яке не відповідає офіційним даним актового запису про народження, свідчить про недостатній рівень обізнаності відповідача щодо базових відомостей про дитину та додатково підтверджує його відстороненість і відсутність належного інтересу до її життя, виховання.
Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків.
Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини.
Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини.
За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15,16,17 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.
Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.
Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.
Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц).
Між інтересами дитини і інтересами батьків має існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу слід приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою і важливістю повинні переважати над інтересами батьків.
Оцінюючи встановлені обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку, що поведінка відповідача свідчить про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо дитини, що відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення батьківських прав.
Суд виходить із пріоритету найкращих інтересів дитини, необхідності забезпечення стабільного сімейного середовища та належних умов для її фізичного, духовного та соціального розвитку.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 150, 164 -166,168 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 81, 89, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов  ОСОБА_1 - задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , відносно його малолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: В.М. Алєксєєнко