Справа № 355/2343/25 
Провадження № 2/355/244/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

03 березня 2026 року селище Баришівка 

Баришівський районний суд Київської області у складі: 
головуючої судді Цирулевської М. В., 
за участю секретарів судового засідання Бережної Ю. О., Білоног В. О.,
за результатами розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Баришівка в порядку спрощеного позовного провадження цивільної справи за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
УСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг» (надалі також позивач, ТОВ «Сучасний Факторинг», кредитодавець) звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1  (надалі також відповідач,  ОСОБА_1 , позичальник, покупець).
Позовні вимоги мотивовані тим, що 15.02.2021 між ОСОБА_1 та ТОВ «Сучасний Факторинг» було укладено кредитний договір № 10210962554 (надалі також кредитний договір, договір №10210962554 від 15.02.2021), згідно з умовами якого сума кредиту за даним договором складає 7817,99 грн. Відповідно до умов договору кредитодавець зобов`язується надати кредит покупцю на умовах, визначених договором, а покупець зобов`язується повернути кредит та внести плату за користування кредитом в розмірі, порядку та на умовах, визначених договором. 
Сторони дійшли згоди, що грошові кошти надаються позичальникові на умовах строковості, а саме терміном на 24 календарних місяців та платності – 4,5% в місяць. Відсоткова ставка складає 0,01% річних. Реальна річна процентна ставка встановлюється на рівні 49,43 % річних від загальної суми кредиту. 
Перший внесок за товар склав 0 грн та був сплачений покупцем продавцю в момент придбання товарую Перелік товарів та послуг, які придбаваються за рахунок кредитних коштів, визначено покупцем в заяві на отримання споживчого кредиту. 
Факт отримання товару(ів) та послуг(и) підтверджується особистим підписом покупця у видатковій накладній та/або відповідному правочині на отримання послуг(и). 
Відповідно умов кредитного договору розмір щомісячного платежу по погашенню тіла кредиту та плати за користування кредитом становить 325,75 грн з моменту укладення кредитного договору до 15.08.2021 включно, з 16.08.2021 розмір щомісячного платежу становить 677,59 грн, а щомісячний платіж повинен сплачуватись до 15 числа кожного місяця. 
За доводами позовної заяви, позивач намагався в досудовому порядку домовитись з відповідачем про погашення боргу, телефонував до відповідача за телефонами, наданими останнім, та надсилав листи щодо добровільної сплати боргу, для оперативного врегулювання договірних відносин. Однак вимоги були проігноровані. 
Враховуючи систематичне ухилення відповідача від виконання договірних зобов`язань, відсутності бажання останнього добровільно виконати взяті на себе зобов`язання, позивач змушений звернутися до суду з метою захисту порушених прав та охоронюваних законом інтересів.
Вищевикладене й стало підставою для звернення позивача до суду із вимогами про стягнення на його користь із відповідача заборгованості за договором №10210962554 від 15.02.2021 у розмірі 13719,71 грн, з яких: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) – 7817,99 грн, заборгованість за сумою комісії – 5901,72 грн. Також позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь судові витрати, що складаються із сум 2422,40 грн сплаченого судового збору та 10000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду позивач повідомлений належним чином.
Відповідач процесуальним правом на подання відзиву на позов не скористався, заперечень проти позову не подав. Жодних клопотань та/або заяв від відповідача не надходило.

ІІ. Рух справи. Процесуальні дії у справі. Заяви, клопотання учасників справи.
05 листопада 2025 року до суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг», за підписом представника позивача, адвоката Юхименка Юрія Юрійовича (а.с. 2–4).
Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 19.11.2025 відкрито провадження (спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін) в означеній справі, судове засідання призначено на 18.12.2025 (а.с. 26-27).
У позовній заяві представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг» заявлено клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 4).
З огляду на зазначене клопотання, в судові засідання 18.12.2025, 27.01.2026 та 03.03.2026 представник позивача не з`явилася. Про дати, час і місце судового розгляду позивач повідомлявся належним чином.
Про дати, час і місце судового розгляду відповідач повідомлявся належним чином, рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень відповідачу із судовими повістками повернулись до суду із позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою», проставленою 12.12.2025, та із позначкою «вручено особисто», проставленою 05.02.2026, що відповідно до пунктів 1, 4 частини 8 статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням про дату, час та місце розгляду справи.
У судові засідання відповідач не з`явився, про причини неявки не повідомляв, клопотань не надходило.
Судові засідання 18.12.2025 та 27.01.2026 відкладалися, в тому числі, з огляду на неявки відповідача та надання йому можливості висловити заперечення проти позову та/або свою позицію стосовно заявленого позову.
У зв`язку із неявкою відповідача, який був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, без поважних причин в судове засідання, оскільки про поважність причин неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав, зі згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ст. 280 ЦПК України.
Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 03.03.2026 вирішено здійснювати заочний розгляд справи.
Зважаючи на неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (з огляду та на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України).

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Зміст правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
15 лютого 2021 року між ТОВ «Сучасний Факторинг» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 10210962554 (а.с. 15-17), за умовами якого кредитодавець зобов`язався надати кредит покупцю, а покупець зобов`язався повернути кредит та внести плату за користування ним.
Кредитний договір підписаний  ОСОБА_1 особисто.
Відповідно до п. 1.2 кредитного договору кредит надається покупцю на споживчі цілі (придбання товару, продавець – ТОВ «САВ-ДИСТРИБЬЮШН»).
Вартість товару(ів) складає 6397,70 грн. (п. 3.2. кредитного договору), вартість послуги, що придбавається за рахунок кредитних коштів, складає 1420,29 грн (п. 3.4 кредитного договору), сума кредиту складає 7817,99 грн (п. 3.6. кредитного договору).
Відповідно до п. 3.7 кредитного договору строк користування кредитом складає 24 календарних місяців. 
Плата за користування кредитом складається з: річних відсотків за користування кредитом в розмірі 0,01% від суми кредиту; щомісячної комісії за управління кредитом у розмірі 4,5% від суми кредиту. Реальна річна процентна ставка встановлюється на рівні 49,43 % річних від загальної суми кредиту (п. 3.8 кредитного договору).
Сукупна вартість кредиту з урахуванням вартості усіх супутніх послуг, а також сплати процентів за його користування та інших платежів за цим договором складає 14150,97 грн (п. 3.11 кредитного договору).
Згідно із п. 4.2.1. покупець зобов`язаний повернути одержаний кредит, вносити плату за користування кредитом у порядку, визначеному договором.
Заяву на отримання споживчого кредиту (а.с. 17(зворот)-18), паспорт споживчого кредиту (а.с. 18(зворот)-19), графік платежів (а.с. 17) підписані  ОСОБА_1 власноруч.
Відповідно умов кредитного договору, а також графіку платежів розмір щомісячного платежу по погашенню тіла кредиту та плати за користування кредитом становить 325,76 грн з моменту укладення кредитного договору, з 15.09.2021 розмір щомісячного платежу становить 677,57 грн, а щомісячний платіж повинен сплачуватись до 15 числа кожного місяця.
ТОВ «Сучасний Факторинг» свої зобов`язання за кредитним договором № 10210962554 від 15.02.2021 виконало, про що свідчить рахунок-фактура №БОР-1109-6255893 від 15.02.2021, видаткова накладна №БОР-1109-44728165 від 15.02.2021, акт приймання-передачі товару/послуг від 15.02.2021 (в якому зазначено, що ОСОБА_1 як покупець товар отримав) (а.с. 20-21). В означених документах вартість товару зазначена 6397,70 грн.
В матеріалах справи міститься також договір добровільного страхування від нещасних випадків та добровільного страхування фінансового ризику №10210962554 від 15.02.2021, підписаний власноруч відповідачем (а.с. 19(зворот).
Докази погашення відповідачем заборгованості за кредитним договором матеріали цієї справи не містять.
Із виписки з особового рахунку за кредитним договором №10210962554 від 15.02.2021 (а.с. 14) вбачається, що заборгованість за кредитним договором станом на 09.10.2025 становить 13719,71 грн, з яких: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) – 7817,99 грн, заборгованість за сумою комісії – 5901,72 грн.
Позивач вважає, що відповідачем порушено умови кредитного договору №10210962554 від 15.02.2021, заборгованість за яким підлягає стягненню в примусовому порядку. 

IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Зміст спірних правовідносин.
Щодо змісту кредитного договору, а також правового регулювання питань стягнення заборгованості за кредитним договором, що складаються із сум основного боргу та процентів за користування кредитними коштами, суд застосовує такі норми права.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (надалі також ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно із статтею 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Досліджуючи питання щодо стягнення заборгованості з комісії, як складової заборгованості за кредитним договором, суд застосовує такі норми права та враховує такі висновки Верховного Суду.
За статтею 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ст. 627 ЦК України).
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 зроблено правовий висновок: «10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно із частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини 1 статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (надалі також Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом – це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно із частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
Велика Палата Верховного Суду наголошує, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне управління кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.1 щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за управління кредиту без конкретного переліку які саме послуги надаються є нікчемними відповідно до частин 1 та 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23.
Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 (провадження № 61-16739св20), від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15 (провадження № 61-19356св19), від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15 (провадження № 61-16561св20), від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15 (провадження № 61-8543св20).
При цьому, Верховний Суд звертає увагу на те, що умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.

Норми процесуального права, що підлягають застосуванню.
Згідно із ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву.
Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Частинами 2, 3 ст. 12 ЦПК України унормовано, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За п. 2, 4, п. 6, п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.
За ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.
Як слідує із статей 280, 281 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими главою 11 ЦПК України.

Зміст спірних правовідносин полягає у виконанні/невиконанні сторонами своїх зобов`язань за кредитним договором. Предметом позову є стягнення заборгованості позичальника (відповідача) внаслідок неповернення суми кредиту та несплати комісії.
У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати розмір існуючої заборгованості.

V. Мотивована оцінка аргументів учасників справи. Висновки суду за результатами розгляду позову.
За результатами дослідження фактичних обставин, що мають визначальне значення для розгляду цієї справи, зважаючи на докази, надані на їх підтвердження, а також застосувавши релевантні норми права, суд зазначає та виснує таке.
Судом встановлено, що кредитний договір №10210962554 від 15.02.2021 укладено між сторонами в письмовій формі.
Суд дійшов висновку, що при укладенні договору його сторонами було погоджено усі істотні умови кредитного договору.
Кредитний договір №10210962554 від 15.02.2021 є домовленістю сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України.
Суд доходить до переконання, що відповідачем порушено вимоги ст. 526 ЦК України, згідно з якими зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги ст. 1049 ЦК України, яка вказує, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Добровільно відповідач не здійснив розрахунок за договором в строки, визначені його умовами, тому сума боргу підлягає примусовому стягненню.
З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що заборгованість за кредитним договором №10210962554 від 15.02.2021 станом на 09.10.2025 становить 13719,71 грн, з яких: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) – 7817,99 грн, заборгованість за сумою комісії – 5901,72 грн.
Звертаючись до суду із позовом про стягнення грошових коштів, позивач зобов`язаний навести обґрунтований розрахунок сум, що стягуються, і в подальшому довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Водночас, саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, зокрема: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (ст. 264 ЦПК України). Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному ЦПК України (ч. 3 ст. 263 ЦПК України).
Отже, вищевказані принципи вказують, зокрема, на те, що суд зобов`язаний перевірити розрахунок заборгованості незалежно від наявності та/або відсутності заперечень щодо нього зі сторони відповідача.
Позивач, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, просив стягнути крім заборгованості за основною сумою боргу (суму, яку фактично отримав в борг позичальник) також заборгованість за комісією.

Щодо стягнення суми основного боргу.
Як встановлено судом, на виконання умов кредитного договору №10210962554 від 15.02.2021 в інтересах відповідача ОСОБА_1 ТОВ «Сучасний Факторинг» перерахувало ТОВ «САВ-ДИСТРИБЬЮШН» плату за товар, вартість якого становить 6397,70 грн (п. 3.2. кредитного договору).
Спосіб перерахування коштів відповідає умовам кредитного договору і заявці відповідача.
Відповідачем не спростовано факт отримання кредитних коштів (у вигляді сплати за товар) та розмір кредиту (основного боргу) у вигляді вартості товару.
Водночас, за умовами кредитного договору, вартість послуги, що придбавається за рахунок кредитних коштів, складає 1420,29 грн (п. 3.4 кредитного договору), а тому загальна сума кредиту складає 7817,99 грн (п. 3.6. кредитного договору).
Відтак, суд виснує, що позивачем до суми кредиту було включено 1420,29 грн, що за своєю суттю є комісією за надання кредиту.
Оцінюючи надані позивачем докази у їх сукупності, суд доходить висновку про підтвердження факту отримання відповідачем 6397,70 грн у вигляді плати за товар, водночас, безпідставність включення до суми основного боргу 1420,29 грн, що за своєю суттю є комісією за надання кредиту.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 6397,70 грн суми основного боргу за кредитним договором.

Щодо стягнення сум комісії.
Позивачем, в якості заборгованості за кредитним договором, заявлена до стягнення сума комісії в розмірі 5901,72 грн.
В розділі IV цього судового рішення викладені позиції Верховного Суду щодо можливості/підставності нарахування та стягнення кредитором сум комісії за кредитним договором.
Враховуючи такі висновки Верховного Суду в аспекті обставин цієї справи, суд доходить висновку, що оскільки надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України є обов`язком кредитодавця, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Така дія як надання фінансового інструменту, не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь кредитодавця. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція відповідає економічним потребам лише самого кредитодавця та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії останнього не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.
Що стосується комісії за обслуговування кредиту, суд зазначає, що в кредитному договорі хоч і зазначений перелік послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які кредитодавцем встановлена комісія за надання кредиту, ознак суд не вважає такі послуги такими, що є необхідними та належними для обслуговування кредиту, 
З матеріалів цієї справи не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги кредитодавця (позивача), пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням; позивачем не надано доказів необхідності таких послуг при укладенні/виконанні кредитного договору.
Відтак, суд доходить висновку про нікчемність відповідних положень кредитного договору щодо сплати позичальником (відповідачем) додаткових платежів у вигляді сум комісії, зважаючи на що суд доходить висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача суми комісії в розмірі 5901,72 грн, а також зазначає про безпідставність включення до суми основного боргу вартість послуги, що придбавається за рахунок кредитних коштів, в сумі 1420,29 грн.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, з огляду та на підставі ст. 16 ЦК України, згідно з якою суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а також зважаючи на приписи ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджені докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті, в даному випадку пояснення, викладені в позовній заяві, а також докази, надані разом із нею.
За результатами, суд, оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи все вищевикладене, прийшов до переконання, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №10210962554 від 15.02.2021 в розмірі 6397,70 грн, що є сумою основного боргу.
У задоволенні решти позовних вимог, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом (тілом кредиту) в розмірі 1420,29 грн, а також за комісією в сумі 5901,72 грн слід відмовити, оскільки такі вимоги, з огляду на вищевикладені висновки суду, є необґрунтованими.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд зазначає таке.
Судом встановлено сплату позивачем судового збору за подачу позову в сумі 2422,40 грн (із застосуванням коефіцієнту 0,8 відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»), що підтверджується платіжною інструкцією № 1015080 від 24.10.2025 (а.с. 5).
Враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1129,57 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (6397,70 грн х 100 % : 13719,71 грн = 46,63 %. 2422,40 грн х 26,18 % = 1129,57 грн).

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, які просить стягнути позивач із відповідача, суд зазначає та виснує таке.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою, підлягають розподілу разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу визначається згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Звертаючись до суду, представник позивача згідно із вимогами ст. 134 ЦПК України в позовній заяві зазначив про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, що складається з витрат на правову допомогу та становить 10000,00 грн, на підтвердження понесення яких долучив копії таких документів: договору №20/06-СФ про надання правничої допомоги від 20.06.2025, згідно з яким послуга надавалась адвокатом Адвокатського бюро «Тараса Онищенка» - Юхименком Ю. Ю., акта №648 прийому-передачі наданих послуг від 30.09.2025, в якому зазначено, що вартість послуги з надання усної консультації, узгодження правової позиції та складення позовної заяви становить 10000,00 грн, платіжної інструкції № 1014049 від 20.10.2025 про сплату 10000,00 грн на користь АБ «Тараса Онищенка» (а.с. 8, 11, 12).
Суд доходить до висновку, що на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача його представником надано всі необхідні докази.
Відповідач ні заперечень щодо розміру витрат на правничу допомогу, ні обґрунтувань щодо неспівмірності таких витрат не подав.
За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 13.03.2025 у справі №275/150/22 (із посиланням на висновки Верховного Суду, викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постанові Верховного Суду від 24.09.2020 у справі № 904/3583/19), обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України). Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Відтак, зважаючи на відсутність вчинення відповідачем дій, спрямованих на заперечення проти вимог позивача відносно відшкодування витрат на правову допомогу, суд позбавлений процесуальної можливості розглянути питання щодо зменшення та/або неспівмірності заявлених вимог про відшкодування витрат на оплату правничої допомоги адвоката, а тому з відповідача, зважаючи на висновок суду про часткове задоволення позову, слід стягнути заявлені позивачем до стягнення витрати на правничу допомогу в сумі 4663,00 грн (10000,00 х 46,63 %).

До ухвалення рішення у справі ні позивач, ні відповідач не повідомили суд про неможливість надання доказів, що підтверджують розмір понесених інших судових витрат; про причини неможливості надання таких доказів. Відповідно суд, ухвалюючи рішення у справі, не має підстав та обов`язку вирішувати питання щодо встановлення учасникам справи терміну для надання суду доказів щодо розміру понесених витрат, як і призначати засідання для вирішення питання про судові витрати, вказуючи про це у резолютивній частині рішення (п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України).
Враховуючи все вищевикладене, керуючись ст. 1, 3, 12, 15, 16, 204, 207, 509, 510, 525, 526, 527, 530, 549, 551, 610-612, 625-629, 638, 639, 641, 642, 1046, 1048 - 1050, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, ст. 2, 4, 10-13, 76-83, 89, 133, 141, 229, 258, 259, 263-265, 273, 279, 280, 281, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути із  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг» заборгованість за кредитним договором №10210962554 від 15.02.2021 в розмірі 6397,70 грн (шість тисяч триста дев`яносто сім гривень 70 копійок), що є сумою основного боргу.
У задоволенні решти позовних вимог, а саме в частині стягнення заборгованості за кредитом (тілом кредиту) в розмірі 1420,29 грн, а також за комісією в сумі 5901,72 грн, - відмовити.
Стягнути із  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг» понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 1129,57 грн (одна тисяча сто двадцять дев`ять гривень 57 копійок) та 4663,00 грн (чотири тисячі шістсот шістдесят три гривні 00 копійок) витрат на правничу допомогу.
Відповідачу направити копію заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його ухвалення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, а відповідачем - протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повне рішення складено 06.03.2026.

Дані відносно позивача:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг»
код ЄДРПОУ: 35310044
вул. Велика Васильківська, 39-А, м. Київ, 01024.

Дані відносно відповідача:
ОСОБА_1 
ІНФОРМАЦІЯ_1 
РНОКПП: НОМЕР_1 
АДРЕСА_1 .

Суддя
Баришівського районного суду 
Київської області        Марина ЦИРУЛЕВСЬКА