Справа № 127/3377/26
Провадження № 2/127/939/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2026 року	місто Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області 
в складі: головуючого судді Сичука М.М., 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична Компанія «Лігал ЛТД Вінниця» про захист прав споживача та стягнення безпідставно отриманих коштів, моральної шкоди та штрафу, 

ВСТАНОВИВ:
До суду через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ТОВ «Юридична компанія «Лігал ЛТД Вінниця», у якій позивач просить стягнути з відповідача безпідставно отримані кошти, моральну шкоду, штраф за порушення прав споживача та понесені витрати.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.11.2025 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання юридичних послуг, відповідно до якого позивач сплатив на користь відповідача грошові кошти у розмірі 2000 грн, що підтверджується платіжною інструкцією.
Позивач зазначає, що після ознайомлення з умовами договору ним було виявлено неточності у персональних даних, а також у зв`язку з відсутністю наміру продовжувати співпрацю, 01.12.2025 року та повторно 02.12.2025 року він звернувся до відповідача із письмовими заявами про відмову від договору та повернення сплачених коштів.
Позивач вказує, що відповідач фактично не надав жодних юридичних послуг, зокрема не було складено жодних процесуальних документів, не здійснювалося представництво його інтересів, не складено актів приймання-передачі виконаних робіт, а також не передано будь-якого результату виконаної роботи. За твердженням позивача, усна консультація, надана представником відповідача, була безкоштовною.
Крім того, позивач зазначає, що 07.01.2026 року ним було направлено на адресу відповідача досудову претензію з вимогою повернення коштів, яка не була отримана відповідачем та повернута за закінченням строку зберігання.
Посилаючись на положення цивільного законодавства та Закону України «Про захист прав споживачів», позивач просив суд стягнути з відповідача 2000 грн безпідставно отриманих коштів, 3000 грн моральної шкоди, штраф у розмірі 25% від суми, присудженої судом, а також понесені поштові витрати.
Ухвалою суду від 06.02.2026 року в справі відкрито спрощене позовне провадження без викликом сторін з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачу відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив, яку направлено судом на адресу сторін.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечив та просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі.
Відзив мотивовано тим, що між сторонами було укладено договір про надання юридичних послуг, умови якого позивачем були прийняті та підтверджені підписом. Відповідач зазначає, що на виконання договору позивачем було надано документи для правового аналізу, які в подальшому були видалені самим позивачем, що, на думку відповідача, унеможливило належне виконання зобов`язань за договором.
Крім того, відповідач вказує, що його працівником було проведено аналіз наданих документів, надано консультацію та запропоновано правову стратегію вирішення питання позивача. Відповідач посилається на умови договору, відповідно до яких у разі розірвання договору з ініціативи замовника останній зобов`язаний оплатити фактично виконані роботи.
Відповідач також зазначає, що відсутні підстави для стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено факту її заподіяння, а також вказує на безпідставність вимоги про стягнення штрафу.
Позивач подав відповідь на відзив, у якій зазначив, що доводи відповідача є необґрунтованими, оскільки відповідачем не надано жодного належного доказу фактичного надання послуг, зокрема письмового юридичного висновку, складених документів, доказів проведення консультації або акту приймання-передачі послуг.
Позивач також вказує, що наданий відповідачем скріншот з месенджера не підтверджує обсягу виконаних робіт чи факту їх надання, а лише свідчить про видалення повідомлень.
Крім того, позивач наголошує, що відповідачем не визначено обсяг виконаної роботи, не надано розрахунку її вартості та не доведено факт надання послуг, у зв`язку з чим отримані кошти є безпідставно набутими.
Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначив, що невиконання договору було зумовлено діями самого позивача, який видалив надані документи, необхідні для виконання зобов`язань, у зв`язку з чим відповідач був позбавлений можливості підготувати відповідні документи.
Відповідач також вказує, що письмовий юридичний висновок не був передбачений умовами договору, а наданий скріншот підтверджує факт порушення позивачем умов договору. Крім того, відповідач посилається на положення Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до яких виконавець не несе відповідальності за невиконання зобов`язань, якщо воно сталося з вини споживача.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.
Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що 29.11.2025 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Лігал ЛТД Вінниця» укладено договір про надання юридичних послуг, відповідно до умов якого відповідач зобов`язався надати позивачу юридичні послуги, а позивач — оплатити такі послуги.
Факт укладення договору та сплати позивачем грошових коштів у розмірі 2000 грн підтверджується матеріалами справи та сторонами не заперечується.
Згідно зі ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається у процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити таку послугу.
Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу.
Отже, обов`язок замовника щодо оплати виникає саме у разі фактичного надання послуг.
Згідно з ч. 1 ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених законом або домовленістю сторін.
Матеріалами справи підтверджується, що позивач звертався до відповідача із заявами про відмову від договору та повернення сплачених коштів, що свідчить про реалізацію ним права на односторонню відмову від договору.
Відповідно до положень ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про надання послуг, при цьому виконавець має право на оплату лише фактично виконаної роботи.
Таким чином, у разі відмови замовника від договору виконавець зберігає право на оплату лише тієї частини послуг, яка була фактично надана та доведена належними доказами.
Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
У даній справі відповідач, заперечуючи проти позову, посилається на те, що ним було проведено правовий аналіз документів, надано консультацію та визначено стратегію вирішення питання позивача.
Разом з тим, на підтвердження зазначених обставин відповідачем не надано належних та допустимих доказів, зокрема відсутні: письмовий юридичний висновок; підготовлені процесуальні чи інші документи; акти приймання-передачі виконаних робіт; докази передачі результату наданих послуг позивачу; будь-які інші матеріалізовані результати виконаної роботи. 
Наданий відповідачем скріншот із месенджера «Viber» не містить інформації щодо змісту переданих документів, не підтверджує обсягу виконаної роботи, а також не свідчить про факт надання позивачу результату юридичних послуг, у зв`язку з чим не може бути визнаний належним доказом виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором.
Посилання відповідача на те, що позивачем було видалено документи, необхідні для виконання договору, суд оцінює критично, оскільки навіть за наявності таких обставин відповідач не надав доказів того, що до моменту видалення документів ним було фактично виконано певний обсяг робіт, який підлягає оплаті.
Крім того, відповідачем не визначено обсяг виконаної роботи та не надано розрахунку її вартості, що позбавляє суд можливості встановити, чи відповідає отримана сума у розмірі 2000 грн фактично виконаним послугам.
Посилання відповідача на ч. 6 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої виконавець не несе відповідальності за невиконання зобов`язань, якщо доведе, що це сталося з вини споживача, не спростовує обов`язку відповідача довести факт надання послуг, оскільки зазначена норма регулює питання відповідальності, а не підстави для отримання оплати за послуги.
За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено фактичного надання позивачу юридичних послуг, у зв`язку з чим отримані грошові кошти у розмірі 2000 грн є безпідставно набутими.
Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана повернути це майно потерпілому.
Отже, позовна вимога про стягнення 2000 грн підлягає задоволенню.
Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.
Згідно зі ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується за наявності вини особи, яка її завдала, та за умови доведення факту її заподіяння.
Позивачем заявлено про заподіяння моральної шкоди у зв`язку з необхідністю звернення до відповідача, витрачанням часу та зусиль для захисту своїх прав.
Разом з тим, матеріали справи не містять належних та достатніх доказів, які б свідчили про наявність істотних душевних страждань, їх характер, тривалість та причинний зв`язок із діями відповідача.
З урахуванням характеру правовідносин, обсягу порушення та принципів розумності і справедливості, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди у заявленому розмірі.
Щодо вимоги про стягнення штрафу у розмірі 25% від суми, присудженої судом, суд зазначає, що положення ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не передбачають застосування такої штрафної санкції у спірних правовідносинах, у зв`язку з чим дана вимога задоволенню не підлягає.
Щодо вимоги про стягнення поштових витрат, суд враховує, що такі витрати підтверджені належними доказами та пов`язані з розглядом справи, у зв`язку з чим підлягають стягненню з відповідача.
Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм матеріального права, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
Судом встановлено, що позивачем понесено судові витрати, зокрема поштові витрати у розмірі 294,00 грн, що підтверджується належними та допустимими доказами, долученими до матеріалів справи (а.с. 4, 22–24).
Відповідно до частин 1, 3 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а витрати, понесені стороною, на користь якої ухвалено рішення, підлягають стягненню з іншої сторони.
Оцінюючи надані докази, суд враховує, що зазначені витрати є документально підтвердженими, безпосередньо пов`язаними з розглядом справи та необхідними.
З огляду на викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача поштові витрати у розмірі 294 (двісті дев`яносто чотири) гривні.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 76–81, 89, 141, 259, 263–265 ЦПК України, ст.ст. 901, 903, 907, 1212 Цивільного кодексу України, Законом України «Про захист прав споживачів», суд, 

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Лігал ЛТД Вінниця» про захист прав споживача, стягнення безпідставно отриманих коштів, моральної шкоди та штрафу задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Лігал ЛТД Вінниця» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень; поштові витрати у розмірі 294 (двісті дев`яносто чотири) гривні. 
В іншій частині позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи:
Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична Компанія «Лігал ЛТД Вінниця», місцезнаходження юридичної особи: м. Вінниця, вул. Василя Стуса, 3/1; код ЄДРПОУ 45433248.
Повний текст рішення суду складено 10.04.2026.

Суддя: