КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 373/1390/20 Головуючий у суді І інстанції Опанасюк І.О.
Провадження № 22-ц/824/5361/2026 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 квітня 2026 року м. Київ 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Голуб С.А.,
суддів: Борисової О.В., Таргоній Д.О.,
за участю секретаря судового засідання - Гладкої І.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Переяславського міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Пирятинського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Іщенко Юлії Григорівни, заінтересована особа - ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Пирятинського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Іщенко Ю.Г., в якій просила: 
- визнати дії цього виконавця щодо складання розрахунків заборгованості за аліментами у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 неправомірними; 
- скасувати розрахунки заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № НОМЕР_2, що складені виконавцем станом на 01 жовтня 2025 року і 09 жовтня 2025 року на підставі судового наказу № 373/1390/20, виданого 02 грудня 2020 року;
- зобов`язати виконавця провести перерахунок заборгованості за аліментами у межах виконавчого провадження № НОМЕР_2, виходячи із усіх видів заробітку (доходу) боржника ОСОБА_2 , в тому числі з урахуванням розміру додаткової винагороди, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 та з урахуванням відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела нарахованого доходу за весь період виконавчого провадження.
В обґрунтування скарги зазначила, що ухвалою Переяславського міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2025 року було визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Пирятинського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Іщенко Ю.Г. щодо складання розрахунку заборгованості за аліментами у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 та зобов`язано її провести перерахунок заборгованості за аліментами у межах виконавчого провадження № НОМЕР_2, виходячи із усіх видів заробітку (доходу) боржника ОСОБА_2 , з урахуванням розміру додаткової винагороди, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям, під час дії воєнного стану», відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела нарахованого доходу, за весь період виконавчого провадження.
01 жовтня 2025 року державний виконавець здійснила і надіслала до суду на виконання вимог статті 453 ЦПК України новий розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, відповідно до якого переплата по аліментам станом на 01 жовтня 2025 року становила 70 551,36 грн.
09 жовтня 2025 року державний виконавець сформувала новий розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, в якому вказала переплату по аліментам станом на 01 жовтня 2025 року вже у розмірі 45 842,37 грн і передала виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання судового наказу № 373/1390/20 від 24 листопада 2020 року до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.
Заявниця вказувала, що державний виконавець Іщенко Ю.Г. належним чином не виконала судове рішення і повторно не врахувала всі види заробітку (доходу) ОСОБА_2 при складанні вказаних розрахунків заборгованості зі сплати аліментів, внаслідок чого визначені виконавцем суми аліментів, які підлягають стягненню з боржника, є значно меншими.
Ухвалою Переяславського міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2025 року в задоволенні скарги ОСОБА_1  відмовлено.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що предметом поданої скарги є визнання неправомірними дій державного виконавця у частині нарахування розміру аліментів. Незгода боржника зі здійсненим державним виконавцем розрахунком заборгованості за аліментами є підставою для його звернення до державного виконавця із заявою про здійснення перерахунку заборгованості, чи з позовом до суду, а не підставою для визнання дій державного виконавця неправомірними, що узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 11 квітня 2023 року у справі № 352/1552/17. Крім того, суд не може зобов`язувати державного виконавця, у провадженні якого не перебуває виконавче провадження, вчиняти дії в межах цього провадження.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, заявниця звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів порушення судом першої інстанції норм процесуального й неправильного застосування норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким вимоги скарги на дії державного виконавця задовольнити у повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не врахував положень законодавства, зокрема частини четвертої статті 265 ЦПК України, не навів будь-яких мотивів відхилення аргументів заявниці, що призвело до постановлення помилкової ухвали.
Висновки щодо застосування норм права, які викладені в постанові Верховного Суду від 11 квітня 2024 року у справі № 352/1552/17 та на які послався суд в оскаржуваній ухвалі, не можуть бути враховані при розгляді цієї скарги, оскільки стосуються виключно способів захисту прав боржника у виконавчому провадженні, натомість заявницею у цій справі є стягувач.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 201/10329/16-ц сформулювала правовий висновок, згідно з яким оскільки скаржник звернувся до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на дії державного виконавця щодо розрахунку аліментів у порядку контролю за виконанням судового рішення, така скарга має розглядатися за правилами цивільного судочинства. У цій справі спір вирішувався саме шляхом подачі скарги на дії державного виконавця щодо розрахунку аліментів, з чим погодилася Велика Палата Верховного Суду.
Системний аналіз норм права дає підстави дійти висновку про те, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом, а саме стягувач (боржник) вправі обирати спосіб судового захисту: або оскаржувати дії державного виконавця, або пред`явити позов на загальних підставах (постанови Верховного Суду від 07 жовтня 2022 року у справі № 401/4103/14-ц, від 16 лютого 2022 року у справі № 308/263/20).
Суб'єкт оскарження та заінтересована особа у справі правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримала аргументи апеляційної скарги, просила її задовольнити.
Інші учасники справи (провадження) в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки до апеляційного суду не повідомляли, тому колегія суддів дійшла висновку, що їх неявка відповідно до вимог частини другої статті 372 та частини другої статті 450 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення заявниці, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.
Суд першої інстанції встановив, що відповідно до судового наказу № 373/1390/20 від 24 листопада 2020 року, виданого Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області 02 грудня 2020 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20 жовтня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.
З 19 січня 2021 року вказаний судовий наказ перебував на примусовому виконанні у Дніпровському районному відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 та 10 березня 2025 року переданий за підвідомчістю до Пирятинського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Ухвалою Переяславського міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2025 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Пирятинського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Іщенко Ю.Г. щодо складання розрахунку заборгованості за аліментами у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 та зобов`язано її провести перерахунок заборгованості за аліментами у межах виконавчого провадження № НОМЕР_2, виходячи із усіх видів заробітку (доходу) боржника ОСОБА_2 , з урахуванням розміру додаткової винагороди, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям, під час дії воєнного стану», відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела нарахованого доходу, за весь період виконавчого провадження.
01 та 09 жовтня 2025 року старшим державним виконавцем Іщенко Ю.Г. було складено розрахунки заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 станом на 01 жовтня 2025 року.
10 жовтня 2025 року старшим державним виконавцем Іщенко Ю.Г. винесено постанову про передачу виконавчого провадження до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.
24 жовтня 2015 року цей орган ДВС виніс постанову про прийняття виконавчого провадження № НОМЕР_2.
Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що стягувачка не згодна зі здійсненим державним виконавцем розрахунком заборгованості зі сплати аліментами, що є підставою для звернення до державного виконавця із заявою про здійснення перерахунку заборгованості, чи з позовом до суду, а не підставою для визнання дій державного виконавця неправомірними.
Проте колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).
Порядок визначення розміру аліментів врегульовано Сімейним кодексом України, Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року.
Статтею 195 СК України встановлено порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу).
Відповідно до частини першої наведеної статті заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.
Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.
У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості (частина друга статті 195 СК України).
У частині третій статті 195 СК України встановлено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Відповідно до статті 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
Частиною восьмою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
Згідно з частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
У цій справі заявниця оскаржує дії державного виконавця, оскільки вважає, що нею у складених на виконання судового рішення розрахунках заборгованості зі сплати аліментів станом на 01 жовтня 2025 року повторно не було враховано всі види заробітку (доходу) боржника, внаслідок чого визначені суми аліментів є значно меншими.
Визначення як розміру належних до сплати сум у якості аліментів, так, відповідно, і визначення розміру заборгованості по аліментам - є обов`язком виконавця. Відповідно, такі дії державного виконавця можуть бути предметом судового контролю за скаргою учасників виконавчого провадження відповідно до статті 447-1 ЦПК України, статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».
З огляду на те, що заявниця звернулася до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на дії державного виконавця, оскільки не погоджується з розрахунками заборгованості по аліментам у порядку судового контролю за виконанням судового рішення, то такий спір може вирішуватись у порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця, що передбачено розділом VII ЦПК України.
До подібних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 29 серпня 2018 року у справі № 201/10328/16-ц (провадження № 14-192цс18) та від 27 листопада 2019 року у справі № 201/10329/16-ц (провадження № 14-496цс19.
Зазначене також узгоджується із висновками Верховного Суду, наведеними у постановах від 05 серпня 2020 року у справі № 464/6206/18 (провадження № 61-18142св19) та від 16 лютого 2022 року у справі № 308/263/20-ц (провадження № 61-19266св21).
Тобто, у вказаній категорії справ стягувач (боржник) вправі обирати спосіб судового захисту: або оскаржувати дії державного виконавця, або пред`являти позов на загальних підставах.
У своєму рішенні суд першої інстанції послався на те, що врахував правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 11 квітня 2023 року у справі № 352/1552/17.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 753/11009/19 (№ 753/21770/14) (провадження № 61-1903св20) правовий висновок (правова позиція) - це виклад тлумачення певної норми права (або ряду норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, який є обов`язковим для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору.
За відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень, які перебувають у відкритому доступі, Верховний Суд не ухвалював у справі № 352/1552/17 будь-яких постанов. 
11 квітня 2023 року Верховним Судом у справі № 352/1552/17 (провадження № 61-4829ск23) була постановлена ухвала про відмовуу відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою боржника на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 07 березня 2023 року про відмову у задоволенні скарги на дії державного виконавця по нарахуванню заборгованості зі сплати аліментів і жодних висновків про те, що наявний між сторонамиспір слід розглядати в позовному провадженні у цій справі суди, у тому числі й суд касаційної інстанції, не робили, а розглянули скаргу по суті.
Верховний Суд у своїх рішеннях сформулював висновки про те, що якщо заявник звернувся до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на дії державного виконавця, оскільки незгідний з розрахунком заборгованості по аліментам у порядку контролю за виконанням судового рішення, то такий спір може вирішуватись у порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця.
Судова практика у цій категорії справ є сталою та сформованою, а відмінність залежить лише від доказування.
Тому, дотримуючись вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норм права суду першої інстанції потрібно враховувати зазначені вище, а не вигадані висновки Верховного Суду.
Крім того, для правильного вирішення скарги з метою захисту порушеного права заявниці суд повинен визначити предмет і підстави поданої скарги. Однак, як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції не встановив і не зазначив дійсне обґрунтування скарги ОСОБА_1 від 25 жовтня 2025 року на дії державного виконавця, а повністю скопіював обґрунтування іншої скарги заявниці, яка була предметом попереднього судового розгляду, за результатом якого постановлено ухвалу Переяславського міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2025 року.
Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги, місцевий суд не врахував, що скарга ОСОБА_1  стосувалася виключно дій старшого державного виконавця Пирятинського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Іщенко Ю.Г. щодо виготовлення розрахунків заборгованості по аліментам станом на 01 жовтня 2025 року, які проявилися в тому, що оспорювані розрахунки від 01 жовтня 2025 року та від 09 жовтня 2025 року було складено без врахування вимог ухвали від 07 серпня 2025 року, якою зобов`язано державного виконавця провести перерахунок заборгованості за аліментами у межах виконавчого провадження № НОМЕР_2, виходячи із усіх видів заробітку (доходу) боржника ОСОБА_2 .
З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов помилкового висновку про те, що спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів підлягають вирішенню лише у порядку позовного провадження, а тому заявницею обраний неправильний спосіб захисту порушеного права.Питання правомірності визначення державним виконавцем як суми аліментів, так і заборгованості за аліментами може вирішуватись в порядку судового контролю за виконанням судових рішень за скаргою на рішення, дії чи бездіяльність виконавця.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Положеннями частини першої статті 13 цього Закону передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Як встановлено частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. 
Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
Пунктом 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.
Згідно із частинами першою, третьою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. 
Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; подання заяви стягувачем або боржником; надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; закінчення виконавчого провадження (частина четверта статті 71 вказаного Закону).
За змістом пункту 4 розділу XVIІнструкції з організації примусового виконання рішень, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. 
Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України.
За правилом статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, де саме одержано такий заробіток (дохід).
Згідно з частинами першою та другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
У пункті 11 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачено, що неприпустимість зловживання процесуальними правами є основними засадами (принципами) цивільного судочинства.
Частинами першою та другою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до статті 453 ЦПК України про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.
Як вбачається з матеріалів справи, старший державний виконавець Пирятинського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Іщенко Ю.Г. виготовила в межах виконавчого провадження № 64181997розрахунок заборгованості зі сплати аліментів станом на 01 червня 2025 року, згідно з яким переплата боржника по аліментам становила 70 909,80 грн.
Ухвалою Переяславського міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2025 року за відповідною скаргою ОСОБА_1 дії старшого державного виконавця Іщенко Ю.Г. щодо складання цього розрахунку заборгованості за аліментами визнано неправомірними та зобов`язано її провести перерахунок заборгованості за аліментами у межах виконавчого провадження № НОМЕР_2, виходячи із усіх видів заробітку (доходу) боржника ОСОБА_2 , з урахуванням розміру додаткової винагороди, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям, під час дії воєнного стану», відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела нарахованого доходу, за весь період виконавчого провадження.
Суд у постановленій ухвалі вказав, що: «в частині перерахунку аліментів державним виконавцем не взято до уваги розмір 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що у 2020 році становив 960,50 грн, а тому розрахунок заборгованості зі сплати аліментів в частині періоду за грудень 2020 року є правильним, а в частині періоду за листопад 2020 року та в цілому розмір аліментів слід привести до суми не менше 960,50 грн, з урахуванням усіх джерел доходів боржника за вказаний період.
За квітень 2022 року державним виконавцем не взято до уваги відомості відповідно до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 21.02.2025 за період з 1 кварталу 2020 року по 4 квартал 2024 року, сума нарахованого та виплаченого доходу боржника становить 48 624,88 грн, у розрахунку вказано меншу суму доходів, а тому за даний період також слід здійснити перерахунок аліментів.
У розрахунку заборгованості зі сплати аліментів заробітну плату, інші доходи боржника, за період з січня 2021 по лютий 2022 року державним виконавцем не враховано розміри доходів боржника після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, в тому числі військового збору, який нараховувався роботодавцями відповідно до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 21.02.2025 за період з 1 кварталу 2020 року по 4 квартал 2024 року.
Як наведено вище, відповідно до вимог п. 13 постанови Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб», ч. 1 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» відрахування аліментів із заробітної плати та інших доходів здійснюється з суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а тому державному виконавцю слід переглянути розрахункові періоди за аліментами, до прикладу, за липень 2022 року.
Крім цього, предметом розгляду скарги є неврахування державним виконавцем додаткової винагороди, отриманої боржником під час військової служби.
Державний виконавець звертався із відзивами на позовну заяву, що містять у собі пояснення та докази - частину матеріалів виконавчого провадження станом на 15.07.2025. Слід відзначити, що разом із новим розрахунком заборгованості станом на 01.06.2025 подано звіти військових частин про здійснені відрахування та виплати. За період серпень 2022 року, подальші періоди, у розрахунки заборгованості державним виконавцем не були включені суми додаткової винагороди боржника, які він отримував відповідно до звітів.
При цьому державному виконавцю слід врахувати, що пунктом 4 Розділу ХVІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, передбачено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених ч. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.
Розрахунок заборгованості має бути помісячним і містити суму заробітної плати та інших доходів боржника, що залишилася після утримання податків, відсоток або частку заробітку (доходу), визначений виконавчим документом, загальну суму заборгованості».
Вказане судове рішення не оскаржувалося сторонами і виконавцем в апеляційному порядку та набрало законної сили.
На виконання цього судового рішення старший державний виконавець Іщенко Ю.Г. виготовила в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2розрахунок заборгованості зі сплати аліментів станом на 01 жовтня 2025 року, відповідно до якого переплата боржника по аліментам становила 70 551,36 грн.
Крім того, 09 жовтня 2025 року старший державний виконавець Іщенко Ю.Г. сформувала новий розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, в якому зазначила переплату по аліментам станом на 01 жовтня 2025 року у розмірі 45 842,37 грн і 10 жовтня 2025 рокунадіслала судовий наказ до виконання за належністю до іншого органу ДВС.
При аналізі вищезазначених розрахунків вбачається, що державний виконавець під час складання розрахунків заборгованості зі сплати аліментів від 01 жовтня 2025 року та від 09 жовтня 2025 року не виконала вимоги ухвали суду від 07 серпня 2025 року, а саме щодо проведення перерахунку заборгованості за аліментами, виходячи із усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 , з урахуванням розміру додаткової винагороди, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям, під час дії воєнного стану», відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела нарахованого доходу, за весь період виконавчого провадження.
У розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 01 жовтня 2025 року розмір визначеної державним виконавцем переплати станом на 01 червня 2025 року складає 70 551,36 грн, а в розрахунку від 01 червня 2025 року, який був визнаний судом неправомірним - 70 909,80 грн, тобто розміри переплат в оспорюваному і скасованому судом розрахунках відрізняються на суму 358,44 грн лише у зв`язку з виправленням виконавцем мінімально гарантованого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку у жовтні-грудні 2020 року. Окрім цих виправлень, попередній розрахунок залишився без змін, суми нарахованих і фактично стягнутих з боржника аліментів є незмінними.
У розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 09 жовтня 2025 року державний виконавець не взяла до уваги відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу за весь період виконавчого провадження, зокрема, не врахувала суми додаткової винагороди військовослужбовця, отриманої боржником за 2022 рік, всупереч вимогам ухвали від 07 серпня 2025 року, а також допустила інші помилки, про які заявниця вказувала у своїй скарзі і яким суд першої інстанції належної оцінки не надав.
Матеріали справи свідчать, що старший державний виконавець Іщенко Ю.Г. здійснила розрахунки заборгованості зі сплати аліментів всупереч вимог СК України, Закону України «Про виконавче провадження» та покладених на неї обов`язків, у тому числі ухвалою Переяславського міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2025 року, яка набрала законної сили.
В силу положень Закону України «Про виконавче провадження» виконавець позбавлений права самостійно обирати моделі поведінки при виконанні судових рішень, якщо таке право прямо не передбачено законодавством та/або виконавчим документом. Виконуючи судове рішення, виконавець зобов`язаний вчинити дії, які необхідні для того, щоб визнане судом зобов`язання вважалось виконаним. При цьому, державного виконавця не наділено компетенцією змінювати порядок виконання рішення, який визначений у його резолютивній частині.
З урахуванням наведеного, у діях старшого державного виконавця Пирятинського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Іщенко Ю.Г. під час складання розрахунків заборгованості за аліментами у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 вбачаються ознаки неправомірності та неналежного виконання покладених на неї обов`язків, що порушує права ОСОБА_1 , як отримувача аліментів на малолітню дитину, тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення скарги внаслідок невідповідності оспорюваних розрахунків дійсному стану сплати аліментів боржником та його доходів.
Частиною другою статті 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
У пункті 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.
Посилання суду першої інстанції на те, що суд не може втручатись в діяльність державного виконавця при здійсненні перерахунку заборгованості зі сплати аліментів та зобов`язувати його вчиняти певні дії в межах виконавчого провадження є безпідставними з огляду на те, що заявниця звернулася до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на дії державного виконавця, не погодившись зі складеними розрахунками заборгованості по аліментам у порядку контролю за виконанням судового рішення і такий спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів відноситься виключно до компетенції суду у порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця, що передбачено розділом VII ЦПК України.
За приписами частини другої статті 451 ЦПК України судовий контроль за виконанням судових рішень спрямований не лише на визнання (констатацію) неправомірності оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності виконавця, а й на поновлення порушеного права заявника.
Висновки в частині правомірності зобов`язання державного виконавця вчинити певні дії висловлені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 914/3587/14 (провадження № 12-34гс19).
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку про задоволення скарги заявниці, визнання дій старшого державного виконавця Пирятинського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Іщенко Ю.Г. щодо складання розрахунків заборгованості зі сплати аліментів від 01 жовтня 2025 року та від 09 жовтня 2025 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 неправомірними, скасування зазначених розрахунків, що складені станом на 01 жовтня 2025 року на підставі судового наказу № 373/1390/20, виданого 24 листопада 2020 року Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області, та зобов`язання цього державного виконавця провести перерахунок заборгованості за аліментами у межах виконавчого провадження № НОМЕР_2, виходячи із усіх видів заробітку (доходу) боржника ОСОБА_2 , в тому числі з урахуванням розміру додаткової винагороди, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 та з урахуванням відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела нарахованого доходу за весь період виконавчого провадження.
Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
За положеннями частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Виходячи з вищенаведеного, оскаржувана ухваласуду першої інстанції не відповідає обставинам справи та вимогам статей 260, 263 ЦПК України, вона постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи,неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, тому відповідно до вимог статті 376 ЦПК підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення задоволення скарги ОСОБА_1  на дії старшого державного виконавця Пирятинського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Іщенко Ю.Г. щодо здійснення розрахунків заборгованості зі сплати аліментів.
Як вбачається з матеріалів справи, за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції заявниця сплатила судовий збір у розмірі 484,48 грн відповідно до квитанції № 4862-4233-9550-7374 від 04 грудня 2025 року.
Згідно із пунктом 19 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання апеляційної та касаційної скарг на ухвалу суду, постановлену за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, або приватного виконавця під час виконання судового рішення.
Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Враховуючи, що ухвала Переяславського міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2025 року постановлена у справі із розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця, а заявниця сплатила судовий збір за подання апеляційної скарги на це судове рішення у розмірі 484,48 грн, то зазначені судові витрати необхідно повернути останній з Державного бюджету України на підставі пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір».
Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Переяславського міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати дії старшого державного виконавця Пирятинського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Іщенко Юлії Григорівни щодо складання розрахунків заборгованості зі сплати аліментів від 01 жовтня 2025 року та від 09 жовтня 2025 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 неправомірними.
Скасувати розрахунки заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № НОМЕР_2, що складені старшим державним виконавцем Пирятинського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Іщенко Юлією Григорівною станом на 01 жовтня 2025 року на підставі судового наказу № 373/1390/20, виданого 24 листопада 2020 року Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області.
Зобов`язати старшого державного виконавця Пирятинського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Іщенко Юлію Григорівну провести перерахунок заборгованості за аліментами у межах виконавчого провадження № НОМЕР_2, виходячи із усіх видів заробітку (доходу) боржника ОСОБА_2 , в тому числі з урахуванням розміру додаткової винагороди, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 та з урахуванням відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела нарахованого доходу за весь період виконавчого провадження.
Повернути  ОСОБА_1  з Державного бюджету України зайво сплачений судовий збір у розмірі 484,48 грн (чотириста вісімдесят чотири гривні 48 копійок), що внесений відповідно до квитанції № 4862-4233-9550-7374 від 04 грудня 2025 року на розрахунковий рахунок НОМЕР_1 .
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 09 квітня 2024 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: О.В. Борисова

Д.О. Таргоній