ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
21 квітня 2026 року 	Справа № 280/399/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши в порядку письмового за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника – адвоката Мар`єнко Вікторії Юріївни ( АДРЕСА_2 ), до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 158-б, м. Запоріжжя, 69005) та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, буд. 7, м. Вінниця, 21005) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
16.01.2025 засобами системи «Електронний суд» до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач), в особі представника – адвоката Мар`єнко Вікторії Юріївни, до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі – відповідач 1), в якій позивач просить суд: 
визнати протиправними дії відповідача 1 щодо відмови позивачу в перерахунку пенсії за віком з урахуванням вимог ч. 2 ст. 40 та вимог застосовуючи показник середньої заробітної плати по Україні за 3 роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії, тобто 2022-2024 роки; 
зобов`язати відповідача 1 перерахувати позивачу пенсію за віком з 29.09.2025 року відповідно до вимог ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, за календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком 2022-2024 рр.
В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що позивач отримував пенсію за вислугу років, призначену у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення». 29.09.2025 року перебуває на обліку відповідача 1 та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У листопаді 2025 року позивач звернувся до відповідача 1 з заявою про перерахунок пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 3 роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії, тобто 2022-2024 роки (15057,09 грн.). Листом від 19.12.2025 року № 26983-27257/Б-02/8-0800/25 відповідач повідомив позивачу про те, що його пенсія розрахована вірно у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахування середньої заробітної плати з якої сплачено страхові внески за 2014-2016 роки. Позивач вважає, що за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» йому була призначена вперше, тому при визначенні її розміру відповідач мав застосувати формули, які використовуються при первинному призначенні пенсії.
Ухвалою від 27.10.2025 у справі було відкрите спрощене позовне провадження, розгляд справи призначений без повідомлення (виклику) учасників справи.
Ухвалою від 20.01.2026 у справі було відкрите спрощене позовне провадження, судовий розгляд призначений без повідомлення (виклику) учасників справи.
30.01.2026 засобами системи «Електронний суд» від відповідача 1 до суду надійшов відзив на позов, який містить клопотання про залучення до участі в справі в якості співвідповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області. В обґрунтування відзиву зазначає, що з 2011 року позивачу було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788), обчислену відповідно до Закону № 1058. 29.09.2025 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з заявою щодо переходу на пенсію за віком відповідно Закону № 1058. Рішення за наслідком розгляду заяви позивача було прийняте за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області, і цим органом здійснювався обрахунок розміру пенсії позивача. відповідач 1 не здійснював розгляд вказаної заяви, отже, не порушив права та законні інтереси позивача у сфері пенсійного забезпечення. Також зазначив, що при переведенні з пенсії за вислугу років на пенсію за віком при розрахунку заробітної плати для обчислення пенсії застосовано проіндексований показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки у розмірі 8913,83 грн., який враховується для обчислення раніше призначених пенсій, що передбачено ст. 42 Закону № 1058. Підстави для обчислення розміру пенсії з урахуванням середньої заробітної плати за 2022-2024 роки відсутні, оскільки це суперечить вимогам чинного законодавства. Згідно з вимогами ст. 40 Закону № 1058 заробітна плата (дохід) визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески роки (за 2022-2024) лише при первинному призначенні пенсії в 2025 році. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Ухвалою від 02.02.2026 залучено до участі в адміністративній справі №280/399/26 як другого відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі – відповідач 2), розгляд справи розпочатий спочатку.
11.02.2026 засобами системи «Електронний суд» від відповідача 2 до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач 2 зазначає, що позивач 29.09.2025 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про перехід на пенсію за віком, відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058. Після реєстрації заяви позивача та сканування копій документів засобами програмного забезпечення відповідачем 2 за принципом екстериторіальності розглянуто заяву позивача та за результатами розгляду такої заяви прийнято рішення від 06.10.2025 року № 923170142215 про перехід з пенсії за вислугу років Закону 1058 на пенсію за віком згідно Закону 1058. Зазначає, що пенсія за вислугу років, та за віком не є окремими видами пенсійної виплати, а є різновидом умов пенсійного забезпечення для можливості дострокового призначення пенсії за віком. Вважає, що пенсія призначена та виплачується позивачу у відповідності до чинного законодавства України, а позивач просить суд застосувати норми пенсійного законодавства стосовно своєї пенсійної виплати частково, на його власний розсуд. Просить відмовити у задоволенні пенсії.
Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, судом встановлено наступне.
Позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Запорізькій області та з 2011 отримував пенсію за вислугу років призначену відповідно до Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (працівник освіти) та обчислену відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
29.09.2025 позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду з заявою про призначення / перерахунок пенсії. За рішенням відповідача 2 від 06.10.2025 року № 923170142215 позивача було переведено з пенсії за вислугу років на пенсію за віком, відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 29.09.2025.
При переведенні застосована середня заробітна плата, з якої сплачено страхові внески, за 2014, 2015, 2016, що не заперечується всіма учасниками справи.
Вважаючи такі дії відповідачів протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Закон України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом (далі – Закон №1058).
Відповідно до ч.1 ст.9 Закон №1058, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно ч.2 ст.40 Закон №1058, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де:
Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;
Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки;
Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn );
К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.
Тобто, за загальним правилом передбаченим частиною 2 статті 40 Закону №1058, при обчисленні заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховується, серед іншого середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.
Згідно з п.2, 16 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058 до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, які працювали на посадах, що дають право на пенсію за вислугою років, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі – Закон №1788). У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до ст.27 та з урахуванням норм ст.28 цього Закону. До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону №1788 застосовуються в частині визначення права на пенсію (…) за вислугу років.
Водночас ч.3 ст. 45 Закону №1058 установлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший у пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в ч.1 ст.40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
З аналізу зазначених вище норм законодавства вбачається, що ч.3 ст.45 Закону №1058 установлюється порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №1058.
Однак у випадку із заявою позивача мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а тому має враховуватись показник із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2022-2024 роки.
Суд звертає увагу, що позивачу первісно було призначено пенсію за вислугу років, відповідно до Закону №1788, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії. 
Для призначення пенсії за віком, відповідно до Закону №1058, позивач звернувся вперше у вересні 2025 року.
Таким чином, позивач має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2022-2024 роки.
Та обставина, що механізм і порядок обчислення та виплати пенсій за вислугу років з 01 січня 2004 року здійснюється на підставі Закону №1058 за формулою, що встановлена для пенсії за віком, не впливає на те, що призначення пенсії за вислугу років передбачено положеннями Закону №1788.
При цьому, статтею 9 Закону №1058 не передбачено такого виду пенсії, як пенсія за вислугу років. Разом з тим, ч. 3 ст. 45 зазначеного Закону регламентує порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший.
Отже, при зверненні особи, якій було призначено пенсію за вислугу років у порядку Закону №1788, до територіальних органів ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком, на підставі Закону №1058, має місце саме призначення такого виду пенсії, а не переведення на іншій вид пенсії.
Суд зазначає, що Верховний Суд України у постанові від 29 листопада 2016 року у справі №133/476/15-а (№21-6331а15) висловив правову позицію стосовно того, що у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону №1788, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону №1058, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно ч.3 ст.45 Закону №1058.
Вказана правова позиція Верховного Суду України підтримана Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №876/5312/17.
Також, аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.02.2018 у справі №310/3774/17, від 14.09.2018 у справі №127/18159/17, від 26.03.2019 у справі №335/13242/16-а (2-а/335/33/2017), від 02.03.2020 у справі №175/4084/16-а(2-а/175/86/16), від 16.06.2020 у справі №127/7522/17, від 29.03.2023 у справі №240/4170/19, від 08.02.2024 у справі №500/1216/23 та інших.
В свою чергу посилання відповідачів на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 22 жовтня 2024 року у справі № 300/5450/23 ухваленій у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, є помилковими. Так, у справі № 300/5450/23 предметом спору було наявність у позивачки, якій було призначено пенсію за віком на пільгових умовах по списку № 2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», права на призначення пенсії за віком на загальних підставах із її новим обчисленням відповідно до приписів статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» після досягнення пенсійного віку.
Натомість у справі, яка розглядається, позивачу первинно було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». У подальшому, позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зазначене виключає можливість застосування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 22 жовтня 2024 року у справі № 300/5450/23 ухваленій у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, до справи, що розглядається, оскільки правовідносини у цих справах не є подібними, а судові рішення ухвалені за інших фактичних обставин справи, що в свою чергу не дозволяє аналогічно застосувати ті ж самі положення законодавства та відповідну правову позицію у справі, що розглядається.
Аналогічне правозастосування наведене у постановах Верховного Суду від 26.03.2026 у справі №560/5460/25, від 18.12.2025 у справі №340/4085/24 та інших.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем 2 протиправно було відмовлено у призначенні пенсії за віком позивачу із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2022-2024 роки.
Щодо інших доводів відповідачів, то в даному випадку суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) заява №18390/91; пункт 29).
Інші доводи пенсійних органів не впливають на суть спору, а отже не потребують детальних відповідей.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині відповідача 2. При цьому, оскільки відповідачем 1 не вчинялись дії та не приймалось рішення щодо визначення розміру пенсії позивача, то до в задоволенні позовних вимог до відповідача 1 слід відмовити.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.
При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1330,20 грн., який підлягає стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2.
Інші судові витрати позивачем до стягнення не заявлялись.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника – адвоката Мар`єнко Вікторії Юріївни ( АДРЕСА_2 ), до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 158-б, м. Запоріжжя, 69005) та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, буд. 7, м. Вінниця, 21005) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії – задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо обчислення ОСОБА_1 пенсії за віком без застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2022, 2023, 2024 роки.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити перерахунок ОСОБА_1 пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2022, 2023, 2024 роки, з 29.09.2025.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 1330,20 грн. (одна тисяча триста тридцять гривень 20 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.
У стягненні судових витрат з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області відмовити. 
Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення виготовлено та підписано «21» квітня 2026 року.

Суддя Р.В. Кисіль