Справа № 173/3237/25
Провадження №2/173/545/2026 
Р І Ш Е Н Н Я 
іменем України
13 квітня 2026 року  м. Верхньодніпровськ
Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Кожевник О.А., за участі секретаря судового засідання Голованьової К.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія “Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія “Кредит-Капітал» звернулося до суду з цим позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 22.11.2022 між ТОВ “Селфі Кредит” та ОСОБА_1 укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту по продукту “NewShort” № 497639, відповідно до умов якого Товариство надало відповідачу грошові кошти у розмірі 5000 грн, а відповідач зобов?язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені Договором. 
Товариство свої зобов?язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначений умовами кредитного договору. Однак, відповідач не виконав належним чином умови кредитного договору: не вносив платежі, передбачені умовами договору, сплату процентів за користування кредитом. У зв?язку з чим у відповідача утворилась заборгованість за кредитним договором. 
Заборгованість на дату подання позову складає 41300 грн: 
-5000 грн - сума заборгованості за тілом кредиту;
-36300 грн - сума заборгованості за відсотками. 
01.02.2024 ТОВ “Селфі Кредит” та ТОВ “Фінансова компанія “Кредит-Капітал” уклали договір факторингу № 01022024 від 01.02.2024, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, зокрема за договором позики № 497639 від 22.11.2022.
Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості в розмірі 41300 грн: 5000 грн - сума заборгованості за тілом кредиту; 36300 грн - сума заборгованості за відсотками, а також понесені судові витрати: 2422,40 грн - сплачений судовий збір та 8000,00 грн - витрати на професійну правничу допомогу. 
Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Позивачем відповідачу направлялась копія позовної заяви з додатками та судом копія ухвали про відкриття провадження у справі, яка отримана відповідачкою особисто 31.12.2025 р. про що свідчить поштове повідомлення про вручення. 
Сторонами клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін суду не подано, відзив від відповідача до суду не надходив, в зв`язку із чим суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті за наявними матеріалами справи.
Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом на підставі доказів, наданих у порядку ст. 7680 ЦПК України, встановлено, що 22.11.2022 між ТОВ “Селфі Кредит” та ОСОБА_1 укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту по продукту “NewShort” № 497639, за умовами якого відповідач отримала кредит в розмірі 5000, 00 грн строком 365 днів зі сплатою процентів у розмірі 2,2 % в день (стандартна процентна ставка), яка застосовується у межах строку кредитування, тобто 365 днів. До 22.12.2022 застосовується знижена процентна ставка - 1,43 % в день. Умовами договору передбачено періодичність сплати процентів - кожні 30 днів. Додатком № 1 до договору передбачено Графік платежів, з яким відповідач також ознайомилась, підписавши договір. 
Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. 
Цей факт підтверджується договором кредиту, який підписано відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, довідкою ТОВ “Селфі Кредит” про ідентифікацію. 
Факт перерахування коштів підтверджується довідкою ТОВ “Пейтек” від 20.10.2025.
Відповідно до ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
За змістом ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якими договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України).
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 № 127/33824/19.
Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію).
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
01.02.2024 укладено договір факторингу № 01022024, відповідно до якого ТОВ "Селфі Кредит" відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія “Кредит-Капітал” права вимоги за кредитними договорами до позичальників, зокрема за договором № 497639 від 22.11.2022. 
Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія “Кредит-Капітал” набуло право вимоги до Відповідача за договором № 497639 від 22.11.2022. 
Наведені обставини підтверджуються копією договору факторингу № 01022024 від 01.02.2024, витягом з Реєстру боржників до договору факторингу та Актом приймання-передачі Реєстру боржників від 01.02.2024. 
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року в справі № 243/11704/15-ц (провадження № 61-43067св18)).
Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 
Відповідно до Договору факторингу № 01022024 від 01.02.2024 року до позивача надійшло право вимоги до ОСОБА_1 за Договором кредиту № 497639 від 22.11.2022 у розмірі 41300 грн: 5000 грн - сума заборгованості за тілом кредиту; 36300 грн - сума заборгованості за відсотками, а також понесені судові витрати: 2422,40 грн - сплачений судовий збір та 8000,00 грн - витрати на професійну правничу допомогу. 
Всупереч умов кредитного договору відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості перед ТОВ «Фінансова компанія “Кредит-Капітал”.
З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд дійшов висновку про укладеність договору кредиту, невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань перед позивачем який набув прав вимоги за вищевказаними договором за договором факторингу.
Жодних заперечень з приводу того, що відповідач не погодилася з умовами та правилами надання коштів під час укладення та підписання вищезазначеного договору відповідачем надано не було.
Обставини укладення вищевказаного договору відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами. Відповідач належним чином ознайомлена з умовами вищезазначеного договору.
Відтак, з огляду на свободу договору, яка передбачена ст. 6, 627 ЦК України, сторони на власний розсуд визначили умови вищезазначеного договору. При цьому вказаний договір та їх умови в судовому порядку не оскаржувалися, не визнавалися недійсним, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін.
Отже з відповідача, з урахуванням позовних вимог підлягає стягненню 5000 грн. тіла кредиту. 
Згідно з розрахунком заборгованості відсотки за користування кредитними коштами нараховувались до 17.11.2023 року, тобто у межах строку кредитування. Тому вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь заборгованості по відсотках в сумі 36300 грн суд вважає законними та обґрунтованими. 
Враховуючи вищезазначене позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст. 133, 137, 141 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, понесені останнім при зверненні до суду судові витрати у справі у вигляді судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.
Щодо розміру таких витрат. 
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Порядок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу здійснюється відповідно до ст. 134, 137, 141 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
З огляду на положення ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявила клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частина 2 ст. 141 ЦПК України передбачає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).
Витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачена (пункти 138, 139 постанови Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 23.09.2021 року у справі №904/1907/15). 
З матеріалів справи вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000, 00 грн., на підтвердження чого надав договір про надання правничої допомоги № 0107 від 01.07.2025, укладений між ТОВ «Фінансова Компанія “Кредит-Капітал» та адвокатським об?єднанням “Апологет”, акт №1078 надання послуг від 10.11.2025 з детальним описом наданих послуг на загальну суму 8000 грн. 
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати в повному обсязі: по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу - 8000, 00 грн.
Керуючись ст. 2, 5, 12, 13, 76-81, 89, 95, 133, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 1 ст. 258, ч. 3 ст. 258, ст. 264 265, 273 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія “Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія “Кредит-капітал» (79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, 28 корпус, 4-й поверх, ідентифікаційний код юридичної особи 35234236) заборгованість в розмірі 41300 (сорок одну тисячу триста) грн 00 коп.: 5000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 36300, 00 грн - заборгованість за відсотками. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія “Кредит-капітал» (79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, 28 корпус, 4-й поверх, ідентифікаційний код юридичної особи 35234236) судовий збір в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія “Кредит-капітал» (79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, 28 корпус, 4-й поверх, ідентифікаційний код юридичної особи 35234236) судові витрати по оплаті професійної правничої допомоги у сумі 8000 (вісім тисяч) грн. 00 коп. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя О.А.Кожевник