ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 495/284/26
Номер провадження 3/495/162/2026
26 березня 2026 року	м. Білгород-Дністровський	

Суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Топалова А.Л., розглянувши матеріали, які надійшли від відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово не працює, за ч.2 ст. 204-1 та ч. 1 ст. 185-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИЛА:

15.01.2026 до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 надійшли вказані матеріали.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №013716Е від 28.12.2025 року ОСОБА_1 ставиться у провину вчинення адміністративного правопорушення за ч.2 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі КУпАП) з таким формулюванням: 28.12.2025 о 22 год. 00 хв. прикордонним нарядом «Група реагування» від віпс «Крутоярівка (тип В) на відстані 400 метрів від лінії державного кордону на напрямку Руськоіванівка (Україна) – Каплани (Республіка Молдова) прикордонного знаку 0626 виявлено громадянина України ОСОБА_1 , який спільно з гр. України ОСОБА_2 та ОСОБА_3 здійснив спробу незаконного, поза пунктами пропуску, перетину державного кордону з України в Республіку Молдова, в пішому порядку в групі осіб, чим порушив вимоги ст. 9,12 Закону України «Про Державний кордон України», чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. 
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №013720Е від 28.12.2025 року ОСОБА_1 ставиться у провину вчинення адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 185-10 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі КУпАП) з таким формулюванням: 28.12.2025 о 22 год. 00 хв. прикордонним нарядом «Група реагування» від віпс «Крутоярівка (тип В) на відстані 400 метрів від лінії державного кордону на напрямку Руськоіванівка (Україна) – Каплани (Республіка Молдова) прикордонного знаку 0626 виявлено громадянина України ОСОБА_1 , який здійснив злісну непокору вимозі військовослужбовцю ДПСУ, під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону України, а саме вдався до втечі та неодноразову повторювану законну вимогу старшого прикордонного наряду «Група реагування» капітана ОСОБА_4 зупинити протиправні дії виконувати відмовився, в результаті чого прикордонним нарядом здійснено попереджувальний постріл вгору з табельної зброї. Своїми діями порушив вимоги п. 12 ч. 1 ст.20, ч. 2 ст. 23 Закону України «Про державну прикордонну службу України», чим вчинив правопорушення відповідальність за яке передбачена ст. 185-10 ч. 1КУпАП.
У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи не заявив. У матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за його відсутності, вину визнає. 
Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.
Диспозиція частини 2 ст. 204-1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, тобто як спроба незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України, вчинене групою осіб. Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону України.
Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого статті 204-1 КУпАП становлять такі альтернативні дії: 1) перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади; або 2) спроба такого перетинання.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу.
Суб`єктом правопорушення може бути громадянин України, іноземець або особа без громадянства.
Частиною 1 статті 2 Закону України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України» визначено, що документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на в`їзд в Україну).
Статтею 3 даного Закону закріплено, що перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону.
Правила перетинання державного кордону України громадянами України, затверджені Постановою Кабінету міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (далі - Правила).
Відповідно до п.2 вказаних Правил, перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним із таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, в тому числі паспорт громадянина України.
Регулювання порядку здійснення права громадянами України на перетинання державного кордону здійснює Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відповідно до цього Закону Кабінетом Міністрів України встановлюються правила перетинання державного кордону громадянами України.
Згідно зі ст.3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» перетинання державного кордону громадянами України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у ст. 2 цього закону, а саме: паспорту громадянина України для виїзду за кордон.
Пункт 2 Правил, визначає, що перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється за переліком документів що підтверджують громадянство України та надають право на виїзд та в`їзд в Україну.
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції РНБО України, відповідно до ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан. Указом Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію» було оголошено загальну мобілізацію, який було затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 03 березня 2022 року № 2105-IX. Відповідно до положень Законів України «Про військовий обов`язок і військову службу», «;Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» Правил перетинання державного кордону України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. №57 (зі змінами та доповненнями), у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану обмежено виїзд з України окремою категорією громадян. Зокрема, заборонено виїзд за межі України громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, за винятком осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. З 24 лютого 2022 року встановлено додаткові обмеження перетинання державного кордону України для окремих категорій осіб.
Частиною першою ст.185-10 КУпАП передбачено відповідальність за злісну непокора законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи здійсненням прикордонного контролю в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України.
Об`єктивна сторона даного правопорушення полягає у вчиненні такого діяння: відкритої відмови виконати законне розпорядження чи вимогу військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України, а так само іншого умисного їх невиконання зазначених розпоряджень та вимог. Відмова правопорушника проявляється у недвозначній формі словами, жестами, мовчанням тощо.
Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторюваних законних вимог чи розпоряджень працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадського формування з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.
Постановою Пленуму Верховного Суду України №8 від 26 червня 1992 року визначено, що злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадських формувань з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.
Згідно роз`яснень, які містяться в ч.2 п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996р. за №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини.
Як встановлено судом, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 28грудня 2025 року о 22 годині 00 хвилин спільно з групою осіб здійснив спробу незаконного перетину Державного кордону України поза встановленими пунктами пропуску, без дозволу відповідних органів влади та не виконав законних вимог представників ДПСУ щодо зупинки.
Таким чином, з огляду на вищевикладене, факт вчинення ОСОБА_1 вищевказаного правопорушення підтверджується:
- протоколами про адміністративне правопорушення серій ПдРУ № 013716Е та ПдРУ № 013720Е від 28 грудня 2025 року, зауважень щодо викладених у ньому обставин правопорушник не зазначив;
- письмовими поясненнями ОСОБА_1 , який вказав, що здійснив спробу незаконного перетину кордону з групою осіб з метою потрапляння до країн ЄС для працевлаштування. На вимогу прикордонного наряду зупинитися, не відреагував та вдався до втечі;
- письмовими поясненнями ОСОБА_3 , який пояснив, що здійснив спробу незаконного перетину кордону разом зі ОСОБА_5 та ОСОБА_2 з метою потрапляння до країн ЄС для ухилення від мобілізації. В момент їх виявлення ОСОБА_1 на вимогу прикордонного наряду зупинитися, не відреагував та вдався до втечі;
- рапортом начальника віпс « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип В) ОСОБА_6 ;
- рапортом старшого зміни прикордонних нарядів ОСОБА_7 ;
- схемою правопорушення від 28.12.2025.
Аналізуючи наведені докази та дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, приходжу до переконання в доведенні винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 204-1 та ч.1 ст. 185-10 КУпАП.
Згідно зі ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником так і іншими особами.
Відповідно до ст.33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення відповідно до статей 34 та 35 КУпАП, не встановлено.
За змістом ч. 2 ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.
Оскільки ОСОБА_1 вчинив два адміністративних правопорушення, з яких адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 204-1 КУпАП, є більш серйозним з числа вчинених, тому остаточне адміністративне стягнення належить накласти в межах санкції ч.2 ст. 204-1 КУпАП у вигляді штрафуу розмірі 800 (вісімсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до п.12 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків. Відтак судовий збір з ОСОБА_1 стягненню не підлягає.
Керуючись ч. 2 ст.204-1, ч.1 ст. 185-10, ст.ст.33, 34, 35, 36, 40-1, 283, 284 КУпАП, ст.4 Закону України «Про судовий збір», суддя, - 

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 204-1, ч.1 ст. 185-10 КУпАП та накласти стягнення:
за ч.1 ст.185-10 КУпАП у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень;
за ч.2 ст.204-1 КУпАП у розмірі 800 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 13600 гривень.
На підставі ст.36 КУпАП, остаточно призначити ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу у розмірі у розмірі 800 (вісімсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 13600 (тринадцять тисяч шістсот) гривень 00 копійок.

Згідно зі ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу.
Згідно зі ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті КУпАП та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.
Постанова сможе бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.
Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання становить три місяці.

Суддя Анна ТОПАЛОВА