Справа № 727/13286/25 
Провадження № 2/727/435/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 лютого 2026 року Шевченківський районний суд м.Чернівці в складі: головуючого-судді:  Танасійчук Н.М.,
за участю секретаря:    Бордіяна А.В.
представника позивача     ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими що втратили право користування житловим приміщенням ,-
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернулася до Шевченківського районного суду м.Чернівці з позовом до відповідачів, в якому просить: визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що згідно ордера від 06.10.2000 року № 16 серії БО, виданого виконавчим комітетом Чернівецької міської ради народних депутатів на підставі рішення Чернівецького міськвиконкому за № 670/16 від 03.10.2000 року, ОСОБА_5 із сім`єю, а саме його дружині - ОСОБА_2 та дочкам ОСОБА_6 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , було надано право на заняття житлового приміщення - ізольованої 3-х кімнатної квартири по АДРЕСА_2 . Квартира загальною площею 99,1 кв.м. З того часу всі проживали та були зареєстровані у вказаній квартирі. Доньки влаштували своє життя, вийшли заміж та переїхали на постійне місце проживання окремо. ОСОБА_6 (після шлюбу ОСОБА_7 ) 24.11.2018 року зареєструвала шлюб, з того часу вибула на постійне місце проживання до свого чоловіка. В квітні 2020 позивачка з чоловіком ОСОБА_5 , придбали для неї квартиру та 15.07.2020 подарували їй 3-х кімнатну кватиру, загальною площею 100,6 кв.м. по АДРЕСА_3 , що підтверджується договором дарування квартири серії та номер АДРЕСА_4 виданий 15.07.2020. З того часу вона зі своєю сім`єю постійно проживає в квартирі АДРЕСА_5 . 
Донька ОСОБА_4 також вийшла заміж в 04.10.2019 року та з того часу проживає окремо зі своїм чоловіком. 23.02.2022 року позивачка із своїм чоловіком також придбали для неї квартиру по АДРЕСА_6 , загальною площею 124,50 кв.м., що підтверджується копією договору від 23.02.2022. З того часу вона зі своєю сім`єю постійно проживає в цій квартирі. Із початком воєнних дій на території України позивачка із ОСОБА_5 не змогли переоформити її доньці. 
Після перенесеної важкої хвороби ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 27.06.2023 № 380/13 було переоформлено особовий рахунок на квартиру по АДРЕСА_2 на прізвище позивачки, і вона стала основним квартиронаймачем. Зазначена квартира не приватизована, але це єдине житло позивачки. Позивач зазначає, що після смерті чоловіка, вона оплачує всі комунальні послуги, проводила ремонт в кватирі, оплачувала ремонт в підіїзді та на сходинковій клітині. Комунальні послуги позивачка також оплачує з розрахунку на зареєстрованих в квартирі осіб, а зважаючи, що доньки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не проживають в ній, однак зареєстровані, це створює перешкоди в користуванні житловою площею, оскільки збільшує майнові витрати на утримання житла, у зв`язку із чим вимушена також сплачувати комунальні послуги із розрахунку й на них, що є додатковим фінансовим тягарем для неї.
Не дивлячись на те, що доньки-відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не проживають в кватирі АДРЕСА_1 та вибули на постійне місце проживання в інше місце, а саме ОСОБА_3 з 24.11.2018 (з часу реєстрації шлюбу) та з 15.07.2020 з часу придбання для неї квартири (в квартиру АДРЕСА_5 ) та ОСОБА_4 з 04.10.2019 (з часу реєстрації шлюбу) та з 23.02.2022 року з часу придбання для неї квартири (в квартиру АДРЕСА_7 ), вони залишаються зареєстрованими в кватирі по АДРЕСА_2 . Вони не проявляють жодної зацікавленості до вказаної кватири, не здійснюють її догляду, не проводили ремонти, не укладали цивільних угод на її утримання, не бажають брати участі фінансово в її оформленні. Ці обставини перешкоджають позивачці належним чином реалізувати свої права на оформлення права власності на цю квартиру в порядку приватизації. 
ОСОБА_4 на даний час перебуває за кордоном, та у відповідності до вимог закону не може знятися з реєстраційного обліку, позовні вимоги визнає. ОСОБА_3 , забезпечена власним житлом, власною квартирою, яку їй було подаровано батьками, однак з певних причин не бажає зніматися з реєстраційного обліку та зареєструватися в своїй кватирі в якій постійно проживає з липня 2020 року. 
Протягом 2022 та 2025 роки, відповідачка ОСОБА_3 зверталася в різні установи та до суду з позовними заявами, в яких вказувала свою адресу проживання – АДРЕСА_3 . 
Згідно з відомостями про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, виданими Департаментом надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради від 15.09.2025 № 742897, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 (власник, основний квартиронаймач), ОСОБА_4 (донька), ОСОБА_3 (донька). Відповідно до акта КП «Містосервіс» № 05-04/696 від 15.09.2025, складеного за участю мешканців будинку АДРЕСА_8 : відповідачі ОСОБА_3 , 1986 р.н. та ОСОБА_4 , 1992 р.н., зареєстровані однак не проживають за адресою по АДРЕСА_2 . 
ОСОБА_3 проживає по АДРЕСА_3 та забезпечена власним житлом, ОСОБА_4 на момент подачі позову проживає за кордоном але також забезпечена власним житлом за адресою в АДРЕСА_6 .
Враховуючи те, що відповідачі не користуються житловим приміщенням, не виконують обов`язки пов`язані з утриманням, оплатою частини житлового приміщення та комунальних послуг, просить визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 20.10.2025 року відкрито загальне провадження у справі.
05.11.2025 року відповідач ОСОБА_4 подала до суду відзив у якому повністю визнала позовні вимоги позивачки ОСОБА_2 стосовно того, що вона та ОСОБА_3 втратили право користування квартирою, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 . Додавши, що на даний час вона більше 3 місяців перебуває за кордоном, через що фізично не може здійснити зняття з реєстрації в квартирі матері за адресою: АДРЕСА_2 . Вказує, що 04.10.2019 року вона вийшла заміж і переїхала з чоловіком жити окремо на орендовану квартиру на АДРЕСА_9 . У березні 2020 року, через початок карантину, батьки запропонували їм переїхати до них, вона з чоловіком проживали у квартирі АДРЕСА_1 до кінця 2022 року. В подальшому для забезпечення їх житлом, батьки придбали для проживання їм у 2022 році чотирьохкімнатну квартиру по АДРЕСА_6 . У грудні 2022 року вони завершили ремонт та переїхали жити до своєї квартири, де постійно проживають. Також зауважила, що відповідачка ОСОБА_3 з листопада 2018 року по сьогоднішній день не проживає в кватирі матері на ОСОБА_8 , так як створила свою сім`ю та проживає за іншою адресою. ОСОБА_3 після 2018 року жодного дня не проживала за спірною адресою та фактично вибула на постійне місце проживання у власне житло. У зв`язку з викладеним, зазначає, що вона є свідком обставин, які підтверджують, що ОСОБА_3 , фактично не проживає у спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , з листопада 2018 року по теперішній час, та фактично вибула на постійне місце проживання у власне житло та створила сім"ю в іншому місці. 
05.11.2025 року відповідачка ОСОБА_3 подала до суду відзив у якому просила узадоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням — відмовити повністю. Свою позицію обґрунтовує тим, що її відсутність у спірній квартирі була вимушеною та тимчасовою, і право користування зберігається за нею відповідно до ч. 2 ст. 71 ЖК УРСР, оскільки в період з листопада 2018 року по лютий 2019 вона не вибувала на постійне проживання до житла чоловіка, і її право користування спірною квартирою на АДРЕСА_8 ніколи не припинялося. Хоча вона і вийшла заміж у 2018 року, її спільне проживання з чоловіком тривало лише чотири місяці, через постійне фізичне насилля чоловіка ОСОБА_9 . З грудня 2022 року по січень 2025 року вона працювала у Міністерстві оборони у місті Києві. І вважає що це є прямою підставою для збереження житла понад встановлений термін. Крім того вказує, що з лютого 2025 року вона поновила своє фактичне місце проживання у спірній квартирі і зробла запит на приватизацію спірної квартири, що виключає її намір вибути з квартири
11.11.2025 року позивач ОСОБА_2 надіслала до суду відповідь на відзив, вказуючи про те, що її донька ОСОБА_3 після укладення шлюбу з ОСОБА_10 , одразу переїхала на постійне проживання до батьків свого чоловіка, забравши із собою всі свої особисті речі. 09.04.2020 року позивач з чоловіком придбали для ОСОБА_3 квартиру на АДРЕСА_3 , в яку і переселилася донька ОСОБА_3 . Також вказує, що доводи відповідача ОСОБА_3 про те, що вона припинила шлюб із ОСОБА_10 через систематичне фізичне насилля з боку останнього , не відповідають дійсності , оскільки в позовній заяві до суду про розірвання шлюбу вона причиною розірвання шлюбу вказує несумісність характерів. В цій же заяві про розірвання шлюбу відповідач ОСОБА_3 вказала свою адресу АДРЕСА_3 .Просить зважити на зазначені доводи та задовольнити її позовні вимоги повністю.
Ухвалою суду від 20.01.2026 року підготовче судове провадження було закінчене та справа призначена до розгляду по суті.
Позивач у судове засідання не з`явилася, її представник адвокат Калюжноий Д.Г. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , такими, що втратили право користування квартирою по АДРЕСА_2 , з підстав що наведені в позовній заяві.
Відповідачі у судове засідання не з`явилися. ОСОБА_4 надіслала до суду клопотання в якому просила слухати справу у її відсутності, позовні вимоги визнає.
ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася.Систематично повідомляючи суду про те, що хворіє, просила розгляд справи відкласти.
Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чинном повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Крім того, суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.
Обов`язковою явка відповідача в судове засідання не визнавалась.
Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"суди застосовують при розгляді справ як джерело права Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини.
Згідно з ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 (надалі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
В поняття "розумний строк" розгляду справи, Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника.
Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України згідно зіст. 9 Конституції України .
Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основних свобод" від 17.07.1997 передбачено, що дана Конвенція та Протоколи до неї № 2, 4, 7, 11 є частиною національного законодавства України.
Конвенція на відміну від національного законодавства України не запроваджує чітких строків розгляду справи, проте посилання на строк містить ст. 6 Конвенції, яка постулює дефініцію розумного строку розгляду справи.
Таким чином, норми ЦПК України щодо строків розгляду справи не узгоджуються з нормами Конвенції про захист прав людини і основних свобод, яка є частиною національного законодавства і має пріоритет над національним законодавством, та із практикою Європейського суду з прав людини, яку суди мають використовувати як джерело права при вирішенні спорів.
Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України").
Аналізуючи практику Європейського суду з прав людини, можна дійти висновку, що критерії оцінки розумності строку розгляду справи/заяви має формувати суд, який розглядає справу/заяву. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, розгляду заяви, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, держави (ст. 2 ЦПК України).
Тому, суд нагадує, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними(рішення ЄСПЛ у справі "Шульга проти України"), тим паче, коли вони стосуються інтересів дитини.
Суд вважає, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Таким чином, з метою недопущення порушення прав та законних інтересів усіх сторін по справі, суд приходить до висновку про розгляд справи у відсутності відповідача ОСОБА_3 за наявними у справі матеріалами, зважаючи на те, що судовий розгляд справи тричі відкладався з причин неявки відповідача ОСОБА_3 ; у матеріалах справи є достатньо відомостей про взаємовідносини сторін , а також, враховуючи те, що відповідач ОСОБА_3 , хоч із поважних причин не з"явилася до суду ( хвороба) , однак є активним користувачем "Електронного суду" та не клопотала про участь у справі у режимі відеоконференції; була забезпечена адвокатом з числа адвокатів центру безкоштовної правової допомоги, що здійснював представництво її інтересів у суді ( від якого згодом відмовилася), не надіслала до суду заяви про розгляд справи у її відсутності .
Судом встановлено, що згідно ордера від 06.10.2000 року № 16 серії БО, виданого виконавчим комітетом Чернівецької міської ради народних депутатів на підставі рішення Чернівецького міськвиконкому за № 670/16 від 03.10.2000 року, ОСОБА_5 із сім`єю з п`яти осіб, а саме - ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , було надано право на зайняття житлового приміщення - ізольованої 3-х кімнатної квартири по АДРЕСА_2 (т1.а.с.7).
Із копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 встановлено, що 16 липня 1984 року ОСОБА_5 та ОСОБА_11 зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « ОСОБА_12 » (т.1. а.с.10)
Із копії свідоцтва про смерть встановлено, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 звророт а.с.10)
Із відомостей про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб. наданих департаментом надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради № 742897 від 15.09.2025 року встановлено, що в квартирі по АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_13 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (т.1 а.с.12)
Із свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_14 24 листопада 2018 року зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « ОСОБА_7 » (т.1 а.с.14 )
Із копії договору купівлі- продажу від 23.02.2022 року встановлено, що ОСОБА_5 придбав у приватну власність квартиру за адресою АДРЕСА_6 . (т1. а.с.27-28)
Із акту № 05-04/696 від 15.09.2025 року, наданого КП «Містосервіс» , складеного комісією в складі: техніків з організації експлуатації та ремонту житлового фонду Гончарук А.М.. ОСОБА_15 , встановлено що гр. ОСОБА_3 , 1986 р.н. та гр. ОСОБА_4 , 1992 р.н. зареєстровані, але не проживають за адресою: АДРЕСА_2 про що свідчать сусіди. (т.1 а.с.28) 
Із наданих квитанцій про оплату комунальних послуг вбачається, що комунальні послуги по утриманні квартири АДРЕСА_1 , вносили ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (т.1. а.с.34-48)
Із довідки наданої управлінням комунальної власності Чернівецької міської ради № 7 від 03.08.2023 року вбачається, що на ОСОБА_2 були переоформлені особові рахунки на квартиру по АДРЕСА_2 (т.1 а.с.50)
Із копії скарг та запитів поданих ОСОБА_3 до Чернівецької міської ради вбачається, що відповідач ОСОБА_3 звертаючись із заявами до до департаменту соцполітики ЧМР, вказувала адресу свого проживання АДРЕСА_10 (т.1 а.с.128-130)
15.07.2020 року ОСОБА_5 подарував ОСОБА_3 квартиру за адресою АДРЕСА_10 , що встановлено судом із договору дарування від 15.07.2020 року (т.1 а.с.132) 
Із довідки № 546 від 10.11.2025 року наданої Рокитнянським старостинським округом № 3 встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не проживає постійно та безперервно у будинку за АДРЕСА_9 , а лише періодично відвідує село Рокитне для догляду за могилою покійного чоловіка та у літній період. (т.1 а.с.162)
Із запитів на отримання публічної інформації поданої до Чернівецького комунального територіального центру соціального обслуговування «Турбота» поданих ОСОБА_3 встановлено, що у запитах ОСОБА_3 зазначає своє місце проживання АДРЕСА_10 (т1 а.с 178-182)
Із відповіді КП «Чернівці водоканал» № 03/2/3154 від 08.12.2026 року встановлено, що особовий рахунок у квартирі за адресою АДРЕСА_10 відкритий на ОСОБА_16 (т.2 а.с.215) 
Із відповіді КП «Чернівці водоканал» № 03/2/3155 від 08.12.2026 року встановлено, що особовий рахунок у квартирі за адресою АДРЕСА_2 відкритий на ОСОБА_2 (т.3 а.с. 5) 
У апеляційній скарзі про скасування ухвали Першотравневого районного суду м.Чернівці про повернення позовної заяви від 14.07.2023 року ОСОБА_3 зазначає свою адресу АДРЕСА_10 (т.3. а.с.32)
Також встановлено що у скарзі від 06.05.2025 року адресованої Департаменту соціальної політики Чернівецької міської ради скаржник ОСОБА_3 вказала свою адресу проживання АДРЕСА_10 (т.3. а.с 50)
Із запитів від 06.05.2025року, 12,05.2025 року, 19.06.2025 року, 11.09.2025 року, 16.09.2025 року, 18.09.2025 року, 02.10.2025 року на отримання інформації поданих до Чернівецької міської ради встановлено, що у вказаних запитах ОСОБА_3 зазначає свою постійне місце проживання АДРЕСА_10 (т3 а.с 53-65)
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці № 727/55/22 від 28.02.2022 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_10 було розірвано, що пітверджується, власне, рішенням та витягом із сайту судової влади України про те, що у справі за № 727/55/22 зі спору про розірвання шлюбу брали участь сторони ОСОБА_3 та ОСОБА_10 (т.1 а.с.17-20)
Як вбачається із рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 31.03.2025 року із вирішення спору за позовом ОСОБА_3 з приводу спричинення в 2024 році їй шкоди зрізом дерева, що росло в адміністративних межах АДРЕСА_11 , відповідач ОСОБА_3 , згідно акту дотримання вимог природоохоронного законодавства зазначила, що проживає за адресою АДРЕСА_3 , яка належить їй на праві власності ( т.1 а.с.172-176) 
Свідок ОСОБА_17 суду пояснила, що з родиною ОСОБА_12 знайома з того часу як її син одружився з ОСОБА_18 . З цією сім"єю вона підтримує дружні відносини. З 2018 року вони часто спілкуються, ходять в гості. Вказує що у ОСОБА_12 є три доньки, ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 . Вказувала, що їй відомо, що після того як доньки вийшли заміж переїхали проживати окремо. Також їй відомо, що діти ОСОБА_2 забезпечені власним житлом та не проживають разом із ОСОБА_22 . Донька ОСОБА_23 вийшла заміж в 2018 році та переїхала жити до свого чоловіка. Пізніше в 2020 році ОСОБА_24 та ОСОБА_25 подарували їй трьохкімнатну кватиру в м. Чернівцях по вул. Сагайдачного, з того часу вона постійно там проживає із своєю сім?єю. Найменша донька ОСОБА_26 вийшла заміж в 2019 році за її сина та, також, переїхала проживати окремо, а в лютому 2022 року ОСОБА_24 та ОСОБА_25 подарували їй також трьохкімнатну кватиру в м. Чернівцях по вул. Р. Кайндля, 13. ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 помер. Смерть чоловіка ОСОБА_24 дуже важко перенесла, часто хворіла. Так як вона жила одна в квартирі по АДРЕСА_8 , свідок часто її навідувала, підтримувала як могла. На даний час ОСОБА_2 так і продовжує жити в своїй кватирі по АДРЕСА_8 . Також їй відомо, те що в селі Рокитне Новоселицького району у ОСОБА_2 є дача влітку вона туди часто їздить. А також їй відомо, що в селі похований ОСОБА_5 , то ОСОБА_2 доглядає за його могилою. 
Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що із він є колишнім чоловіком ОСОБА_3 , з якою вони уклали шлюб 24.11.2018 року. Після укладання шлюбу, вони як сім`я переїхали жити до його батьків в будинок АДРЕСА_12 . А вже літом 2019 року, почали орендували окрему квартиру в АДРЕСА_13 . Та в квітні 2020 року батьки ОСОБА_20 придбали та подарували їм велику трьохкімнатну квартиру по АДРЕСА_14 . Квартира була з ремонтом та мала велику прибудинковою територію. Там вони постійно проживали однією сім?єю, облаштовували квартиру технікою та меблями. Однак в лютому 2022 року шлюб був розірваний, тому він переїхав назад до своїх батьків, а пізніше був призваний на військову службу до лав ЗСУ. Підтверджує, ту обставину що з часу реєстрації ними шлюбу в листопаді 2018 вони жодного дня не проживали у батьків ОСОБА_20 по АДРЕСА_2 . Там проживала їх менша донька ОСОБА_27 , яка в 2019 році вийшла заміж, та з чоловіком ОСОБА_28 залишилася проживати по АДРЕСА_2 , до того часу поки ОСОБА_21 також не купили власну квартиру в м. Чернівці. Вказує, що вони дружили сім`ями із її меншою сестрою ОСОБА_21 . Вона зі своїм чоловіком часто заходили до них в гості в орендовану квартиру, а потім і в квартиру, що по АДРЕСА_11 .
Свідок ОСОБА_29 суду пояснила, що вона є старшою донькою ОСОБА_2 та ОСОБА_30 , у неї є ще дві сестри ОСОБА_20 та ОСОБА_21 . З 2000 року вони почали проживати всі разом в АДРЕСА_2 . Після одруження із ОСОБА_31 свідок покинула батьківську квартиру і проживає окремо. Також суду повідомила, що її мати ОСОБА_24 та батько ОСОБА_25 всім трьом донькам купили і подарували квартири. Вона, ОСОБА_20 та ОСОБА_21 забезпечені власними житлом де і проживають. Повідомила, що ОСОБА_20 після укладання шлюбу в 2018 році разом з чоловіком ОСОБА_14 переїхала жити спочатку до його батьків по АДРЕСА_12 , а влітку 2019 року вони почали орендували окрему квартиру в АДРЕСА_13 . А в квітні 2020 року батьки придбали та подарували Світлані квартиру по АДРЕСА_14 . Там ОСОБА_20 постійно проживала разом із чоловіком ОСОБА_32 допоки вони не розлучилися. По АДРЕСА_2 ОСОБА_20 більше не проживала, не оплачувала комунальні послуги і не користувалась квартирою. В квартирі по АДРЕСА_2 постійно проживала і проживає їх мати ОСОБА_2 . Щодо села то дійсно в Новоселицькому районі в селі Рокитне у матері є дачний будинок який не зданий в експлуатацію і матір свідка і вона сама часто їздять туди як на дачу, особливо в літній час. 
Свідок ОСОБА_33 суду пояснив , що його дружиною є старша донька позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_19 . Також вказав що в його дружини ОСОБА_19 є ще дві молодші сестри ОСОБА_20 та ОСОБА_21 . Зазначив що ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 із батьками проживали в АДРЕСА_2 . Після шлюбу із ОСОБА_19 вони почали проживати окремо. Пізніше в 2018 році ОСОБА_20 уклала шлюб із ОСОБА_14 і вони переїхали проживати спочатку до батьків ОСОБА_14 по АДРЕСА_12 , а влітку 2019 року, почали орендували окрему квартиру в АДРЕСА_13 . Та вже в квітні 2020 року батьки придбали та подарували Світлані квартиру по АДРЕСА_14 . Йому це добре відомо бо він особисто допомагав ОСОБА_20 перевозити речі на цю квартиру. Зазначив , що із часу укладення шлюбу по АДРЕСА_2 ОСОБА_20 більше не проживала . У цій квартирі постійно проживала і проживає його теща ОСОБА_2 . 
Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 2 ЖК України завданням житлового законодавства є регулювання житлових відносин з метою забезпечення гарантованого Конституцією права громадян на житло.
Згідно зі статтею 6 ЖК України жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків.
Статтею 8 Конвенції прозахист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла.
Положеннями статті 47 Конституції України гарантовано, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Як це закріплено вимогами статті 3 ЦК України,загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
Правилами частини першої, другої статті 61 ЖК України унормовано, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер.
Згідно зі статтею 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.
Відповідно до частини другої статті 107 ЖК України, у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.
При цьому факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов`язані з цим правові наслідки (статті 71, 72 ЖК України) необхідно відмежовувати від факту постійної відсутності особи в житловому приміщенні у зв`язку з її вибуттям на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті (стаття 107 ЖК України).
Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт вибуття відповідача (відповідачів) на постійне місце проживання в інше жиле приміщення відповідно до статті 107 ЖК України.
При цьому, слід ураховувати, що доказуванню у цьому разі підлягають обставини, які свідчать про обрання особою іншого постійного місця проживання.
На підтвердження вибуття особи до іншого постійного місця проживання суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).
Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 14 червня 2022 року, прийнятій у справі №161/20415/19, провадження №61-14025св21.
Досліджені судом докази та пояснення свідків свідчать про те, що відповідач ОСОБА_3 у зв"язку із наявністю у неї іншого житла вибула із спірної квартири в 2018 році , а відповідач ОСОБА_4 , також, у зв"язку із наявністю у неї іншого житла вибула із спірної квартири в 2019 році. 
Додані відповідачем ОСОБА_3 до відзиву документи, зокрема: відповідь ВККС від 25.07.2025 року; довідка про отриману нею заробітну плату; відповідь управління комунальної власності від 21.10.2025 року; ордер виданий на ім"я ОСОБА_5 ; витяг з реєстру територіальної громади про зареєстроване місце проживання ОСОБА_3 ; свідоцтво про шлюб ОСОБА_3 з ОСОБА_10 ; свідоцтво про народження ОСОБА_6 ; свідоцтво про смерть ОСОБА_5 ; довідка видана ОСОБА_5 в тому, що він брав участь у приватизації державного житлового фонду в м. Сторожинець; план квартири АДРЕСА_1 ; технічний висновок про технічний стан будівельних конструкцій квартири АДРЕСА_5 ; рішення про переоформлення особового рахунку на ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 ; квитанції про внесення ОСОБА_3 оплати за комунальні послуги в квартирі АДРЕСА_1 не підтверджують її фактичного безперервного проживання у спірній квартирі. 
З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги позивача ОСОБА_2 обґрунтовані та підлягають задоволенню і відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 265,280 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_2 – задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП НОМЕР_3 , яка проживає по АДРЕСА_3 ) такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНОКПП НОМЕР_4 , яка проживає по АДРЕСА_6 ), такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.
Рішення може бути оскаржене до Чернівецького апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги.
Повний текст рішення складено 05.03.2026 року.

Суддя     Н.М. Танасійчук