ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
27 березня 2026 року 	Справа № 280/950/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Новікової І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
04 лютого 2026 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі-позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі – відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі – відповідач 2), в якому позивач просить суд:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №241670084768 від 19 грудня 2025 року, про відмову у призначенні пенсії за вислугу років;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 період роботи з 07 вересня 1994 року по 10 лютого 2014 року відповідно до Списку №2 та призначити пенсію за вислугу років.
Ухвалою суду від 09.02.2026 відкрито спрощене позовне провадження у справі.
В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що висновки відповідача про відсутність у неї достатньої кількості пільгового стажу є безпідставними, оскільки відповідачем безпідставно не враховано до стажу роботи період роботи з 07 вересня 1994 року по 10 лютого 2014 року. Позивач зазначає, що вона досягла пенсійного віку, має достатньо стажу для призначення пенсії, у зв`язку з чим просить задовольнити позовні вимоги.
Відповідач – ГУ ПФУ в Запорізькій області проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначено, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області від 19.12.2025 № 241670084768 було відмовлено у призначенні позивачці пенсії відповідно до ст.55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» та з урахуванням рішення КСУ від 04.06.2019 №2-р/2019 за відсутності необхідного стажу за вислугу років. Відповідач зазначає, що згідно зі статтею 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788) право на пенсію за вислугу років мають особи, які на день набрання чинності Законом України від 03.11.2017 № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, передбачений статтею 55 Закону № 1788. Право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, медичні працівники, працівники соціального захисту незалежно від віку за наявності вислуги років у період: 01.04.2015 – не менше 25 років; 01.01.2016 – не менше 25 років 6 місяців; 11.10.2017 – не менше 26 років 6 місяців. Відповідач зазначає, що розглянувши документи позивачки, відповідачем було встановлено, що її страховий стаж складає 29 років 02 місяці 12 днів. Стаж за вислугу років на 10.10.2017 становить 24 роки 13 днів. Відповідач зазначає, що відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники охорони здоров`я за наявності спеціального стажу роботи. Також, відповідач вказував на те, що Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області заяву позивачки про призначення пенсії на пільгових умовах не розглядали та рішення щодо неї не приймали, отже не вчиняли протиправних дій щодо позивача, а тому не має відповідати в частині позовних вимог про зобов`язання зарахувати до пільгового стажу період роботи з 07.09.1994 по 10.02.2014 року відповідно до Списку №2. З урахуванням викладеного у відзиві на позовну заяву, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
На підставі приписів ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, встановив наступне. 
Судом встановлено, що 12.12.2025 ОСОБА_1 звернулася до органів ПФУ з заявою про призначення пенсії за вислугу років.
Рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області від 19.12.2025 №241670084768, яке прийнято за принципом екстериторіальності, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії відповідно до ст.55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» та з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 №2-р/2019 за відсутності необхідного стажу за вислугу років.
В зазначеному рішення вказано про те, що страховий стаж заявника становить 29 років 2 місяці 12 днів, а стаж за вислугою років станом на 10.10.2017 складає 24 роки 13 днів.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивачка звернулася до суду за захистом своїх прав.
Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
3 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон № 2148-VIII, що доповнив Закон № 1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту:
«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».
За приписами статті 12 Закону №1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Натомість згідно з пунктом «б» статті 13 Закону №1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом №213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону №1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення №1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII (пункт 1 рішення).
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-XII в редакції до внесення змін Законом №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи – жінкам.
Таким чином, Рішенням №1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом №213-VIII.
Суд враховує правові висновки ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ викладені в рішенні по зразковій справі №360/3611/20.
Разом з тим, суд зазначає, що у заяві від 12.12.2025 ОСОБА_1 не просила призначити їй пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №2, оскільки її заява стосувалася призначення іншого виду пенсії, а саме пенсії за вислугу років, про що прямо зазначено в її заяві, яка міститься у додатках до відзиву ГУ ПФУ в Запорізькій області.
Також, як слідує з рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області від 19.12.2025 №241670084768, орган ПФУ не відмовляв ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2, як і не відмовляв у зарахуванні до пільгового стажу ОСОБА_1 по Списку №2 періодів роботи з 07 вересня 1994 року по 10 лютого 2014 року.
ГУ ПФУ в Запорізькій області розглядало звернення ОСОБА_1 відповідно до її заяви від 12.12.2025, яка стосувалася саме призначення пенсії за вислугу років, а не пенсії за віком на пільгових умовах.
Суд звертає увагу і на те, що у прохальній частині позовної заяви, позивачка просить суд зобов`язати зарахувати до її пільгового стажу період роботи з 07 вересня 1994 року по 10 лютого 2014 року відповідно до Списку №2 та призначити пенсію – «ЗА ВИСЛУГУ РОКІВ».
Натомість у самій позовній заяві позивачка посилається на приписи статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Тобто, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» взагалі не передбачено такого виду пенсії, як пенсія за вислугу років.
Суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Отже, стаття 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» жодним чином не стосується пенсії за вислугу років, а стосується іншого виду пенсії, а саме пенсії за віком на пільгових умовах.
За таких обставин, позивач помилково ототожнює пенсію за вислугу років та пенсію за віком на пільгових умовах. 
Також, з наданого до матеріалів справи пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 від 19.03.2014, судом встановлено, що позивачці вже призначена пенсія за вислугу років.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про зобов`язання призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.
При цьому, з матеріалів справи судом встановлено, що 02.12.2025 ОСОБА_1 зверталася до територіальних органів ПФУ саме з заявою про призначення їй пенсії за віком. Рішенням ГУ ПФУ в Житомирській області від 09.12.2025 №241670084768 було відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу.
Разом з тим, рішення ГУ ПФУ в Житомирській області від 09.12.2025 №24167008476 не є предметом судового оскарження у цій справі, а заява яка розглядалася ГУ ПФУ в Запорізькій області стосувалася іншого виду пенсії, а саме пенсії за вислугу років, яка не передбачена статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд.158-б, код ЄДРПОУ 20490012), Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (58002, Чернівецька область, м.Чернівці, пл.Центральна, буд.3, код ЄДРПОУ 40329345) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Новікова