ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" січня 2026 р. справа № 640/34785/21
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Микитин Н.М.,
при секретарі судового засідання Маковійчук С.М.,
за участю: представника позивача (в режимі відеоконференції) Бухеника І.Б.
представників відповідача (в режимі відеоконференції) Волянського О.Р., Пекінчака М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" до Державної аудиторської служби України про визнання протиправним та скасування пункту 44 вимоги від 24.06.2021 №000500-14/7930-2021, -

ВСТАНОВИВ:
Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" (надалі також – позивач, АТ "Укрзалізниця") звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Департаменту моніторингу закупівель Державної аудиторської служби України (надалі також – відповідач, контролюючий орган, Держаудитслужба) про визнання протиправним та скасування пункту 44 Вимоги Державної аудиторської служби України «Про усунення виявлених порушень» від 24.06.2021 №000500-14/7930-2021, яким зобов`язано АТ «Українська залізниця» забезпечити відшкодування на свою користь втрат фінансових(матеріальних) ресурсів, заподіяних через понаднормове списання окремих товарно-матеріальних цінностей при здійсненні деповського ремонту вантажних вагонів на загальну суму 20 408 933,41 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що п. 44 Вимоги, а також висновки контролюючого органу на підставі яких він сформований, є необґрунтованими, такими, що суперечать нормам чинного законодавства, а також діючим локальним нормативним актам АТ «Укрзалізниця», які регулюють порядок здійснення ремонту рухомого складу, зокрема деповського ремонту вантажних вагонів. Так, згідно із змістом Акта ревізії, висновок про наявність втрат в розмірі 20 408 933,41 грн. Держаудитслужбою здійснено у зв?язку із порівнянням кількості фактично використаних матеріалів під час деповського ремонту вагонів з нормами витрат, які зазначені в «Нормах витрат матеріалів та запасних частин на ремонт вагонів у вагонних депо залізниць України» ЦВ-0065, затверджених наказом Укрзалізниці від 22.12.2010 № 201-ЦЗ (далі - Норми витрат № 201-ЦЗ). Втім, позивач зауважує, що положення цих Норм не застосовуються для контролю за фактичним використанням матеріалів під час ремонту, а використовуються для прогнозування витрат та формування розрахункової потреби закупівлі нових матеріалів на запланований обсяг деповського ремонту вагонів. Тобто, Норми витрат № 201-ЦЗ використовуються виключно з метою формування сумарних потреб Залізниці в матеріалах та запасних частинах. А відтак, вони не можуть встановлювати обмеження для витрат, які будуть фактично понесені під час ремонту окремого вагона.
Позивач звертає увагу на те, що фактичні витрати матеріалів та запасних частин на кожен окремий вагон потрібно встановлювати відповідно до його технічного стану, зносу вузлів та деталей з урахуванням вимог нормативних документів, що регламентують правила ремонту.
Також позивач зазначив, що на даний час Норми витрат № 201-13 втратили чинність на підставі наказу АТ «Укрзалізниця» від 12.02.2021 № 006, натомість наразі діє стандарт СТП 04-030:2020 «Вагони вантажні. Норми витрат на деповський ремонт та деповський ремонт з підвищеним обсягом» (далі - Стандарт). Відповідно до п. 4.1. Стандарту, норми витрат матеріалів та запасних частин на деповський ремонт вантажних вагонів встановлюються на підставі аналізу технічного стану вантажних вагонів та їх комплектуючих складових частин, що надійшли в ремонт, фактичної потреби на заміну непридатних деталей з урахуванням витрат матеріалів та запасних частин в залежності від типу вагона.
Фактичні виграти матеріалів та запасних частин на кожен окремий вагон потрібно встановлювати відповідно до його технічного стану, зносу вузлів та деталей з урахуванням вимог нормативних документів, що регламентують правила ремонту.
Позивач також зауважив, що в оскаржуваній Вимозі, а також Акті ревізії відсутня інформація та висновки контролюючого органу щодо конкретних винних осіб, а аналіз їхніх посадових обов`язків у контексті прийняття/неприйняття управлінських рішень або безпосереднього виконання фінансово-господарських операцій, у проведенні яких, на думку відповідача були допущені порушення. При цьому, контролюючий орган не зазначив розміру втрат, завданих кожною із таких осіб, а також наслідків цих порушень. Натомість, Акт ревізії містить лише інформацію про осіб, які в різні періоди (протягом часу, що підлягав перевірці) обіймали посаду начальника підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо Клепарів», що свідчить про невиконання відповідачем всупереч вимог п. п. 35, 49 Порядку № 550 покладених на нього завдань та функцій в частині визначення винних осіб у порушенні, Вимога про усунення якого є предметом оскарження у цій справі.
Поряд з цим, зі змісту Вимоги також вбачається, що вказуючи на необхідність забезпечити відшкодування втрат фінансових (матеріальних) ресурсів, така вимога водночас не містить жодної інформації про спосіб такого відшкодування, а також норму закону, яка регламентує порядок його реалізації, з метою усунення правопорушення.
Невизначеність щодо застосування конкретного способу захисту, разом із зазначеним вище фактом не встановлення винних осіб свідчить про порушення контролюючим органом вимог закону в частині змісту висновку як акта індивідуальної дії.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.12.2021 прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №640/34785/21(том 14 а.с. 2-3).
29.12.2021 року від позивача до Окружного адміністративного суду м. Києва надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (том 14 а.с. 38-39).
20.12.2021 року відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву, зареєстрований 29.12.2021 Окружним адміністративним судом м.Києва, в якому він зазначає, що доводи, викладені в позовній заяві, є необґрунтованими та безпідставними, а тому просить врахувати відзив та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відзив обґрунтовано тим, Держаудитслужба під час Ревізії встановила, що ВП «Експлуатаційне вагонне депо Клепарів» при здійсненні деповського ремонту вантажних вагонів понаднормативно списано окремі товарно-матеріальні цінності, що призвело до завищення його вартості на загальну суму 20 408 933,41 грн та втрат фінансових (матеріальних) ресурсів РФ «Львівська залізниця» на зазначену суму (пункт 54 умовно описової частини Вимоги). Зважаючи на те, що позивач під час Ревізії (акт ревізії від 19.05.2021 № 05-21/2) не усунуто в повному обсязі виявлених порушень фінансової дисципліни, Держаудитслужба, керуючись пунктом 46 Порядку № 550, надіслала на поштову адресу позивача письмову вимогу про усунення виявлених ревізією порушень від 24.06.2021 року №000500-14/7930-2021. Так, в частині пункту 44 Вимоги, Держаудитслужба під час Ревізії встановила, що наказом АТ «Укрзалізниця» від 22.12.2010 № 201-13 затверджено та введено в дію норми витрат матеріалів та запасних частин на ремонт вагонів у вагонних депо залізниць України (далі - Наказ № 201-Ц3). Відповідно до пунктів 1.1 та 1.5 Наказу № 201-ЦЗ норми витрат матеріалів та запасних частин на ремонт вагонів у вагонних депо залізниць України призначені для вагонних депо залізниць України та не повинні перевищувати загальної потреби в них, що зазначено у даному наказі. Також відповідачем зазначено, що з метою уникнення двозначного трактування норм Наказу № 201-ЦЗ при розрахунку понаднормативного списання, окремих товарно-матеріальних цінностей ВП «Експлуатаційне вагонне депо Клепарів» взято матеріали та запасні частини, норма витрат яких в цьому наказі відображена у цілих числах. 
Так, для прикладу, встановлено, що згідно із Наказом № 201-ЦЗ норма підшипника 30-232726E2M та підшипника 30-42726E2М при деповському ремонті 4-вісного вагону складає 2 комплекти на кожен стандарт підшипника. При цьому, як випливає з фактичних обставин справи, що в переліку запасних частин та матеріалів, які списані для ремонту вантажного вагону № 30506687 включено підшипники 30-232726E2M в кількості 3 одиниці, що 1 одиницю більше від затвердженої норми та підшипник 30-42726E2М в кількості 4 одиниці, що на 2 одиниці більше від затвердженої норми. Також відповідач зауважує, що аналогічне понаднормативне списання запасних частин допущене і по іншим видам запасних частин та матеріалів.
Як наслідок, у зв`язку з порушенням пункту 1.5 Наказу № 201-ЦЗ, пункту 18 Статуту та пункту 2.7 Положень про Регіональну філію № 147, № 292, № 110, № 349 та № 4-64/91 через понаднормативне списання окремих товарно-матеріальних цінностей ВП «Експлуатаційне вагонне депо Клепарів» при здійсненні деповського ремонту вантажних вагонів призвело до завищення його вартості на загальну суму 20 408 933,41 гривні.
Щодо доводів позивача про не зазначення винних у вчиненому порушенні осіб, то Держаудитслужба звертає увагу, що на сторінці 524 Акту ревізії від 19.05.2021 № 05-21/2 чітко вказано таких осіб.
В частині заперечень позивача щодо розрахунку розміру збитків у сумі 20 408 933,41 гривні, то відповідач покликається на правові позиції Верховного Суду викладені у постановах від 30.01.2018 у справі № 814/3964/15, від 20.02.2018 у справі № 822/2087/17, від 22.05.2018 у справі № 826/18946/14, від 25.05.2018 у справі № 810/4712/14. Отже, з огляду те, що оскаржуваний пункт 44 Вимоги містить вказівку на наявність матеріальної шкоди (збитків), а такі збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, тому правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.
07.12.2022 від позивача до Окружного адміністративного суду м. Києва надійшла відповідь на відзив, в якій позивач не погоджується з доводами відповідача, з огляду на наступне. Позивач вважає висновки контролюючого органу, викладені в акті ревізії, необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам законодавства. Зазначає, що Норми витрат, затверджені наказом від 22.12.2010 № 201-13, мають плановий характер та застосовуються виключно для формування загальної потреби в матеріалах і запасних частинах, а не регулюють порядок здійснення деповського ремонту і не встановлюють обов`язкових обмежень щодо кількості матеріалів, які можуть бути використані під час ремонту конкретного вагона. На думку позивача, визначення фактичної потреби в матеріалах зумовлюється технічним станом кожного окремого вагона та вимогами безпеки руху, що підтверджується первинними документами щодо обсягу виконаних робіт і використаних матеріалів.
Крім того, позивач вказує, що акт ревізії не містить належного встановлення винних осіб у розумінні законодавства про матеріальну відповідальність працівників, не визначає наявності прямої дійсної шкоди, причинно-наслідкового зв`язку та конкретного розміру шкоди щодо кожної особи, а формальне посилання на посадові обов`язки керівника підрозділу не є достатнім для покладення відповідальності.
Також позивач зазначає, що розрахунок визначених контролюючим органом втрат здійснений без належного нормативного обґрунтування та без розкриття механізму його проведення, а відповідні первинні документи та докази, на які посилається відповідач, не надані. У зв`язку з цим позивач вважає висновки щодо наявності фінансових втрат недоведеними та неправомірними. Позивач вважає обраний ним спосіб судового захисту належним та таким, що відповідає вимогам законодавства та гарантіям права на справедливий судовий розгляд(том 14 а.с.46-52).
На виконання положень пункту 2 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України “Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду” за № 2825-IX від 13.12.2022 та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 №399, судову справу №640/34785/21 передано Івано-Франківському окружному адміністративному суду. 
Вказана справа надійшла до Івано-Франківського окружного адміністративного суду 28.02.2025. 
Згідно із витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №640/34785/21 передано на розгляд судді Микитин Н.М.
Ухвалою до Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.03.2025 справу №640/34785/21 прийнято до провадження та призначено судовий розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Розгляд адміністративної справи розпочато спочатку. Призначено підготовче судове засідання на "01" квітня 2025 о 10 год 20 хв(том 14 а.с. 65).
Представник позивача 14.04.2025 через систему «Електронний суд» подав додаткові письмові пояснення у справі, в яких покликався на практику Верховного Суду щодо права підконтрольної установи оскаржити вимогу відповідача (том 14 а.с.с106-107). 
07.05.2025 відповідачем надіслано на електронну пошту суду пояснення в яких зазначено, що під час ревізії ВП «Експлуатаційне вагонне депо Клепарів» РФ «Львівська залізниця» повідомлення на ремонт або технічне обслуговування вагонів форми ВУ-23М не надавалися. Також відповідач звернув увагу суду на те, що розрахунок вартості понаднормового списання запасних частин та матеріалів під час деповського ремонту вантажних вагонів на ревізії ВП «Експлуатаційне вагонне депо Клепарів» проведено шляхом зіставлення норм витрат матеріалів та запасних частин на ремонт вагонів у вагонних депо залізниць України, що затверджені Наказом № 201-ЦЗ, із даними карток аналітичного обліку витрат з деповського ремонту вантажних вагонів та розшифровками товарно-матеріальних цінностей, якими визначено кількість та вартість використаних запасних частин на кожен окремий вантажний вагон (том 14 а.с. 123-124). 
Представник позивача 12.05.2025 через систему «Електронний суд» надіслав додаткові письмові пояснення у справі де вказав на не врахування відповідачем усіх видів ремонту, які виконувались щодо зазначених ним у переліку вагонів, зокрема, у переліку вагонів зазначених відповідачем у розрахунку вартості понаднормового списання матеріалів і запасних частин є вагони щодо яких було виконано капітальний а не деповський ремонт. В частині порушення відповідачем процедури здійснення перевірки у співвідношенні із суттю встановлених порушень, позивач звернув увагу на не врахуванням відповідачем під час ревізії ефективного виконання ремонту кожного із вагонів і результативного використання запасних частин, а також не проведення перевірки первинних документів у ході ревізії(том 14 а.с. 146-149).
У підготовчому судовому засіданні 07.07.2025, за згодою всіх учасників справи, судом протокольною ухвалою закрито підготовче засідання та суд перейшов до розгляду справи по суті в цьому ж засіданні(том 14 а.с .192-197). 
У письмових поясненнях поданих представником відповідача 07.08.2025, такий покликається на судову практику щодо кваліфікації порушення у справі № 2а-15950/10/0470 від 12.01.2012(том 14 а.с. 203)
У судовому засіданні 22.01.2026 представник позивача заявлені вимоги підтримав з підстав наведених у заявах по суті справи, просив позов задоволити.
Представники відповідача в судовому засіданні 22.01.2026 щодо задоволення позову заперечили з мотивів наведених у відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях. Просили в задоволенні позову відмовити.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, вивчивши адміністративний позов, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.
В період з 09.03.2021 року по 12.05.2021 року посадовими особами Держаудитслужби проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності акціонерного товариства «Українська залізниця» за період з 01.01.2017 по 30.06.2020, за результатами якої складено акт ревізії № 05-21/2 від 19.05.2021 року (далі - Акт ревізії) (том 1 а.с. 29-60).
Відповідно до Акту ревізії, за результатами вказаного заходу державного фінансового контролю Держаудитслужба зафіксувала ряд порушень фінансової дисципліни з боку позивача, зокрема, наступне:
- ревізією РФ «Львівська залізниця» встановлено, що внаслідок поданормативного списання окремих товарно-матеріальних цінностей ВП «Експлуатаційне вагонне депо Клепарів» при здійсненні деповського ремонту вантажних вагонів призвело до завищення його вартості на загальну суму 20 408 933,41 грн .
Акціонерним товариством «Українська залізниця» подано заперечення та зауваження до акту № 05-21/2 від 19.05.2021 року, які залишені без задоволення (том 14 211-214, том 14 а.с. 215- 250, том 15 а.с. 1-36).
24 червня 2021 року Державною аудиторською службою України винесено вимогу про усунення виявлених порушень №000500-14/7930-2021, зокрема, пунктом 44 якої визначено забезпечити відшкодування на користь АТ «Укрзалізниця» в особі РФ «Львівська залізниця» втрат фінансових (матеріальних) ресурсів, заподіяних через понаднормове списання окремих товарно-матеріальних цінностей при здійсненні деповського ремонту вантажних вагонів на загальну суму 20 408 933,41 грн (том 1 а.с. 61-66). 
Вважаючи протиправним пункт 44 вимоги Державної аудиторської служби України від 24.06.2021 №000500-14/7930-2021, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні визначено Законом України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993 №2939-XII (далі - Закон №2939-XII) відповідно до статті 2 якого головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.
Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, інспектування, перевірки закупівель та моніторингу закупівлі.
Положенням про Державну аудиторську службу України, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 №43 (далі - Положення №43) визначено, що Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.
Серед основних завдань Держаудитслужби є, зокрема, реалізація державної політики у сфері державного фінансового контролю, здійснення державного фінансового контролю, спрямованого на оцінку ефективного, законного, цільового, результативного використання та збереження державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, досягнення економії бюджетних коштів.
Реалізується державний фінансовий контроль через здійснення, зокрема, інспектування (ревізії).
Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи.
Порядок проведення органом державного фінансового контролю державного фінансового аудиту, інспектування установлюється Кабінетом Міністрів України.
Процедуру проведення інспектування в міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і у суб`єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували в період, який перевіряється) кошти з бюджетів всіх рівнів, державних фондів або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно, а на підставі рішення суду - в інших суб`єктів господарювання визначено Порядком проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 №550 (далі - Порядок №550).
За приписами п. 2 Порядку №550 інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об`єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.
За визначенням, що міститься у п. 3 Порядку №550 акт ревізії - документ, який складається посадовими особами органу державного фінансового контролю, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати. Заперечення, зауваження до акта ревізії (за їх наявності) та висновки на них є невід`ємною частиною акта; планова виїзна ревізія - ревізія у підконтрольних установах, яка передбачена у плані проведення заходів державного фінансового контролю і проводиться за місцезнаходженням такої підконтрольної установи чи за місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться ревізія, не частіше ніж один раз на календарний рік.
На виконання пунктів 30, 42 Порядку №550 результати ревізії оформляються актом, який складається на паперовому носії державною мовою і повинен мати наскрізну нумерацію сторінок. На першому аркуші акта ревізії, який оформляється на бланку органу державного фінансового контролю, зазначається назва документа (акт), дата і номер, місце складення (назва міста, села чи селища).
Виявлені допущені об`єктом контролю порушення законодавства, контроль за дотриманням якого віднесено до компетенції органу державного фінансового контролю, фіксуються в констатуючій частині акта ревізії з обов`язковим посиланням на норми законів чи інших нормативно-правових актів, які порушено, та зазначенням винних у їх допущенні осіб.
У разі підписання акта ревізії із запереченнями (зауваженнями) керівник об`єкта контролю у строк не пізніше ніж 5 робочих днів після повернення органу державного фінансового контролю акта ревізії повинен подати йому письмові заперечення (зауваження). Якщо протягом цього строку заперечення (зауваження) щодо акта не надійдуть, то орган державного фінансового контролю має право вжити відповідних заходів для реалізації результатів ревізії. Рішення про розгляд заперечень (зауважень), що надійшли з порушенням встановленого строку, приймає керівник органу державного фінансового контролю.
Орган державного фінансового контролю аналізує правильність обґрунтувань, викладених у запереченнях (зауваженнях), і в строк не пізніше ніж 15 робочих днів після отримання заперечень (зауважень) дає на них письмовий висновок, який затверджується керівником органу державного фінансового контролю або його заступником.
За приписами пунктів 46, 47, 50 Порядку №550 якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, органом державного фінансового контролю у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об`єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування. Про усунення виявлених ревізією фактів порушення законодавства цей об`єкт контролю у строк, визначений вимогою про їх усунення, повинен інформувати відповідний орган державного фінансового контролю з поданням завірених копій первинних, розпорядчих та інших документів, що підтверджують усунення порушень.
Про результати ревізії, якою виявлено порушення законів та інших нормативно-правових актів, у визначені в пункті 46 цього Порядку строки інформуються органи управління об`єкта контролю та за необхідності відповідні органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Про розгляд результатів ревізії та вжиті у зв`язку з цим заходи органи управління об`єкта контролю та органи виконавчої влади не пізніше ніж у місячний строк інформують відповідний орган державного фінансового контролю.
За результатами проведеної ревізії у межах наданих прав органи державного фінансового контролю вживають заходів для забезпечення: притягнення до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності винних у допущенні порушень працівників об`єктів контролю; порушення перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства; звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства; застосування заходів впливу за порушення бюджетного законодавства.
Відповідно до п. 7 ст. 10 Закону №2939-XII органу державного фінансового контролю надається право пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.
З вказаною норми вбачається, що органу державного фінансового контролю надані повноваження здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів, а у разі виявлення порушень законодавства пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.
Пункт 13 ст. 10 Закону №2939-XII встановлює, що органу державного фінансового контролю надається право при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач вимагає забезпечити відшкодування на користь АТ «Укрзалізниця» в особі РФ «Львівська залізниця» втрат фінансових (матеріальних) ресурсів, заподіяних через понаднормове списання окремих товарно-матеріальних цінностей при здійсненні деповського ремонту вантажних вагонів на загальну суму 20 408 933,41 грн.
При виявленні збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку та звернутись до суду в інтересах держави, якщо підконтрольним об`єктом не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.
Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на коригування роботи підконтрольного об`єкта та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов`язковою до виконання.
Суд зауважує, що про відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом прийняття такої вимоги. Такі збитки відшкодовуються в добровільному порядку або шляхом звернення органу державного фінансового контролю до суду з відповідним позовом.
Тобто, в органу державного фінансового контролю є право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних об`єктів, яка є обов`язковою до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і на підставі якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.
Відтак, пункти (частини) вимоги, які не вказують на стягнення збитків, можуть бути перевірені судом у справі за відповідним позовом підконтрольної установи з їх оскарження. Проте, пункти (частини) вимоги, які вказують на стягнення збитків мають перевірятись у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, а не за позовом підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною. Збитки, щодо наявності яких зроблено висновок Держаудитслужбою, стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю. Наявність збитків, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає позов про відшкодування збитків, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.
Подібні висновки щодо застосування наведених норм права викладено й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 820/3534/16 та у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 07.02.2020 у справі №803/634/17, від 14.02.2020 у справі №825/3661/15-а, від 28.02.2020 у справі № 808/4044/17, від 28.02.2020 у справі №2040/6542/18, від 18.03.2020 у справі № 826/14169/17, від 18.03.2020 у справі №П/811/140/17, від 31.03.2020 у справі № 817/650/18, від 02.04.2020 у справі №820/3534/16, від 16.11.2021 у справі № 160/9553/18, від 17.06.2021 у справі №0440/6907/18.
У цій справі, позивачем заявлено позовну вимогу про визнання протиправними та скасування пункту 44 1, 42, 43, 46 Вимоги про усунення виявлених порушень від 24.06.2021 № 000500-14/7930-2021 Державної аудиторської служби України, якими було зобов`язано Акціонерне товариство «Українська залізниця»: забезпечити відшкодування на користь АТ «Укрзалізниця» в особі РФ «Львівська залізниця» втрат фінансових (матеріальних) ресурсів, заподіяних через понаднормове списання окремих товарно-матеріальних цінностей при здійсненні деповського ремонту вантажних вагонів на загальну суму 20 408 933,41 грн.
Отже, у оскаржуваній частині вимоги вказано на факт заподіяння збитків, зазначено їх розмір та зобов`язано вчинити дії, спрямовані на усунення відповідного порушення згідно з вимогами законодавства. При цьому, зі змісту оскаржуваної вимоги вбачається, що її єдиною метою є спонукання позивача до добровільного відшкодування у визначений строк шкоди, виявленої контролюючим органом.
Таким чином, відповідно до сталої судової практики застосування законодавства у спірних правовідносинах суд вважає, що в органу державного фінансового контролю наявне право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених під час перевірки підконтрольних установ, яка обов`язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.
Водночас, вимога органу державного фінансового контролю в частині визначення характеру та обсягу збитків, як акт індивідуальної дії, вичерпала себе в момент її направлення підконтрольній установі, та самостійно не змінює обсяги прав та обов`язків позивача, а тому така вимога в частині стягнення збитків не потребує перевірки її законності та судового втручання в межах розгляду цього позову.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 28 лютого 2020 року у справі №1340/5972/18 та у постанові від 17 червня 2021 року у справі №0440/6907/18.
Отже, враховуючи, що збитки у випадку відсутності факту їх добровільного відшкодування стягуються примусово в судовому порядку з особи, яка їх заподіяла, питання щодо наявності збитків та їх розміру, в тому числі щодо визначення не вірної кількості вагонів, які підлягали деповському ремонту та необхідності такого ремонту, має перевірятись судом, який розглядає позов про їх стягнення. У зв`язку з цим звернення акціонерного товариства «Українська залізниця» з позовом про визнання протиправними та скасувати пункту 44 Вимоги про усунення виявлених порушень від 24.06.2021 № 000500-14/7930-2021 Державної аудиторської служби України є неналежним способом захисту порушеного права, а відтак такий позов не підлягає задоволенню.
До того ж, суд зазначає, що відповідачем на 524 сторінці акту ревізії чітко визначено винних осіб у порушенні, зазначеному в оскаржуваному пункті Вимоги, тому притягнення їх до встановленої законом відповідальності є правом керівника підконтрольної установи, як і вибору способу усунення виявлених порушень та встановлено обов`язок до виконання та інформування органу контролю про усунення виявлених порушень.
Додатково, з приводу доводів позивача щодо порушення відповідачем процедури здійснення перевірки, суд зазначає наступне.
Судом становлено, що розрахунок вартості понаднормового списання запасних частин та матеріалів під час деповського ремонту вантажних вагонів на ревізії ВП «Експлуатаційне вагонне депо Клепарів» проведено шляхом зіставлення норм витрат матеріалів та запасних частин на ремонт вагонів у вагонних депо залізниць України, що затверджені Наказом № 201-ЦЗ, із даними карток аналітичного обліку витрат з деповського ремонту вантажних вагонів та розшифровками товарно-матеріальних цінностей, якими визначено кількість та вартість використаних запасних частин на кожен окремий вантажний вагон, що були надані в ході ревізії позивачем.
Так, під час ревізії ВП «Експлуатаційне вагонне депо Клепарів» РФ «Львівська залізниця» повідомлення на ремонт або технічне обслуговування вагонів форми ВУ-23М не надавалися, як і інші первинні документи.
Втім, позивач не заперечив, що ним самостійно вносились дані до карток аналітичного обліку витрат з деповського ремонту вантажних вагонів на підставі первинних документів.
Відповідно до п.п. 1, 11 ч. 1 ст. 10 Закону №2939-XII органу державного фінансового контролю надається право: перевіряти в ході державного фінансового контролю грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, документи щодо проведення закупівель, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (коштів, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо); одержувати від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності, інших юридичних осіб та їх посадових осіб, фізичних осіб - підприємців інформацію, документи і матеріали, необхідні для виконання покладених на нього завдань.
Таким чином, суд вважає, що відповідач не порушив процедури проведення ревізії використовуючи для розрахунку вартості понаднормового списання запасних частин та матеріалів під час деповського ремонту вантажних вагонів ВП «Експлуатаційне вагонне депо Клепарів» дані карток аналітичного обліку витрат з деповського ремонту вантажних вагонів та розшифровки товарно-матеріальних цінностей, якими визначено кількість та вартість використаних запасних частин на кожен окремий вантажний вагон, що були надані в ході ревізії позивачем, а не форми ВУ-36М та ВУ-22.
Щодо доводів позивача про помилковість застосування відповідачем норми витрат, затверджених наказом від 22.12.2010 № 201-Ц3, то суд зазначає наступне.
Наказом АТ «Укрзалізниця» від 22.12.2010 № 201-ЦЗ затверджено та введено в дію норми витрат матеріалів та запасних частин на ремонт вагонів у вагонних депо залізниць України на заміну «Норми витрат матеріалів та запасних частин на ремонт вантажних вагонів у вагонних депо залізниць України», затверджених Наказом Укрзалізниці від 25.06.2005 № 185-Ц(том 1 а.с. 67-179) .
Відповідно до пункту 1.1 розділу 1 Наказу № 201-ЦЗ норми витрат матеріалів та запасних частин на ремонт вагонів у вагонних депо залізниць України» (надалі – Норми витрат) призначені для вагонних депо залізниць України, які проводять деповський ремонт відповідного породового вантажного рухомого складу, а також технічне обслуговування з відчепленням ТОв-1 чи ТОв-2.
Пунктом 1.5 розділу 1 Наказу № 201-ЦЗ визначено, що на основі затверджених Укрзалізницею Норм витрат службами вагонного господарства залізниць повинні розраховуватись норми витрат на деповський ремонт й технічне обслуговування вагонів, диференційовані по лінійним підрозділам. При цьому сумарні потреби в матеріалах та запасних частинах, що визначаються за внутрішньо-дорожніми нормами, не повинні перевищувати загальної потреби на них, що зазначено у цих Нормах витрат. 
Згідно з пунктом 1.4 Наказу № 201-ЦЗ нормами витрат передбачається використання як нових матеріалів і запасних частин, так і деталей та вузлів, які входять до складу вагонів, що надійшли в ремонт, можуть бути відремонтовані, а також демонтованих з вагонів, що були виключені в плановому періоді з інвентарного парку.
Доказів наявності іншого нормативного документу, який би регулював порядок здійснення деповського ремонту і встановлював обмежень щодо кількості матеріалів позивачем не надано. 
Також, суд критично оцінює доводи позивача, що Наказ № 201-ЦЗ має плановий характер та застосовується виключно для формування загальної потреби в матеріалах і запасних частинах, оскільки таке не визначено розділом 1 цього наказу. 
Крім того, суд бере до уваги ту обставину, що надаючи оцінку запереченням позивача на акт перевірки в частині застосування Наказу № 201-ЦЗ, відповідач керувався висновками постанови Дніпровського апеляційного адміністративного суду від 12.01.2012 по справі № 2а-15950/10/0470 за позовом ДП «Придніпровська залізниця» до Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області про визнання вимоги протиправною щодо визначення понаднормового списання запасних частин та матеріалів при виконанні поточних ремонтів норм витрат визначених Наказом Укрзалізниці № 185-Ц від 16.06.2005, на заміну якого було прийнято Наказ № 201-ЦЗ (том 14 а.с. 211-214, 204-208).
Суд враховує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36 від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
В Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
У Рішенні від 27 вересня 2010 року по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.
Згідно з частиною 1 статті 9, статті 72, частин 1, 2, 5 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Інші доводи сторін не спростовують викладеного та не доводять протилежного.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати в цьому випадку стягненню не підлягають. 
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ВИРІШИВ:
В задоволенні позову відмовити. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи: позивач - публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" (код ЄДРПОУ 40075815, вул. Гоголя 1, Львів, 79007);
відповідач - Державна аудиторська служба України (код ЄДРПОУ 40165856, вул. Петра Сагайдачного, 4, Київ, 04070) 

Суддя   Микитин Н.М. 

Рішення складене в повному обсязі 02 лютого 2026 р.