09.03.26
22-ц/812/288/26
Провадження № 22-ц/812/288/26
ПОСТАНОВА
Іменем України
09 березня 2026 року м. Миколаїв
справа № 487/4257/25
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого Коломієць В.В. 
суддів Серебрякової Т.В., Тищук Н.О.,
переглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 30 жовтня 2025 року під головуванням судді Нікітіна Д.Г., повне судове рішення складено цього ж дня,
У С Т А Н О В И В:
У червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (далі – ТОВ «Факторинг Партнерс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позивач зазначав, що 20 листопада 2021 року між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та ОСОБА_1 укладений Договір № 555160513453, відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальнику кредит у сумі 5600 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 560 % річних. Право вимоги за цим договором відповідно до укладеного договору факторингу між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та ТОВ «Факторинг Партнерс» від 18 грудня 2023 року №18/12-2023 - перейшло до ТОВ «Факторинг Партнерс».
31 жовтня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 був укладений Договір про споживчий кредит № 104035847, відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальнику кредит у сумі 5200 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 7,8 грн, які нараховуються за ставкою 0,01 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування. Право вимоги за цим договором відповідно до укладеного договорам факторингу між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» від 10 лютого 2022 року №10-02/2022-50, а в подальшому між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» від 10 березня 2023 року № 10-03/2023/01 та між ТОВ «Коллект Центр» і ТОВ «Факторинг Партнерс» від 18 лютого 2025 року за №18-02/25- перейшло до ТОВ «Факторинг Партнерс».
12 листопада 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «ІНКАСО ФІНАНС» та ОСОБА_1 був укладений Договір № 2588502520-147429, відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальнику кредит у сумі 3500 грн. на 20 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,95 % річних. Право вимоги за цим договором відповідно до укладеного договору факторингу між ТОВ «Фінансова компанія «ІНКАСО ФІНАНС» та ТОВ «Коллект Центр» від 07 березня 2023 року №07/03/23, а в подальшому між ТОВ «Коллект Центр» та ТОВ «Факторинг Партнерс» від 18 лютого 2025 року за №18-02/25- перейшло до ТОВ «Факторинг Партнерс».
Відповідач умови кредитних договорів не виконувала, у зв`язку з чим:
- за договором № 555160513453 від 20 листопада 2021 року утворилась заборгованість у розмірі 14345 грн 00 коп., що складається з: 5600 грн 00 коп. – заборгованість за тілом кредиту, 8745 грн 00 коп. – заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги;
- за договором № 104035847 від 31 жовтня 2021 року утворилась заборгованість у розмірі 21339 грн 35 коп., що складається з: 4540 грн 00 коп. – заборгованість за тілом кредиту, 16799 грн 35 коп.- заборгованість за процентами;
- за договором № 2588502520-147429 від 12 листопада 2021 року утворилась заборгованість у розмірі 16326 грн 00 коп., що складається з: 3500 грн 00 коп. – заборгованість за тілом кредиту, 12826 грн 00 коп. – заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги.
Всього заборгованість за вказаними договорами складає в загальному розмірі 52010 грн 35 коп., яку позивач просив стягнути з відповідача. Також просив стягнути 16 000 грн витрат на правову допомогу.
У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 вказувала, що за всіма договорами вона не отримувала повідомлення про відступлення права вимоги новим кредиторам, розрахунки заборгованості проведені з порушеннями законодавства, строк позовної давності позивачем пропущений. Крім того зауважувала, що на правовідносини, поширюються положення Закону України «Про споживче кредитування», що встановлює граничний розмір процентних ставок на рівні 1 % за день. Заявлена позивачем сума витрат на правову допомогу у розмірі 16000 грн є вищою суми заборгованості за основним зобов`язанням, тобто неспівмірна. З урахуванням викладеного зазначала, що визнає позов частково, просила суд відмовити позивачу в задоволенні вимоги про стягнення процентів за кредитом у розмірі 38370 грн 35 коп. та витрат за надання правової допомоги у розмірі 16000 грн.
У відповіді на відзив ТОВ «Факторинг Партнерс» вказувало, що розрахунки заборгованості відповідають умовам договорів, нарахування процентів здійснено в межах погоджених строків кредитування. Відповідачкою не надано доказів виконання зобов`язань та доказів невірного нарахування заборгованості. Повідомлення про заміну кредитора здійснювалось первісними кредиторами відповідно до умов укладених договорів відступлення прав вимог, доказів сплати заборгованості первісному кредитору ОСОБА_1 не надала. Також вказує на необґрунтованість посилання відповідачки на пропуск строку позовної давності, оскільки на строк дії карантину для запобігання поширенню коронавірусної хвороби з 12 березня 2020 року строк позовної давності продовжувався, а з 24 лютого 2022 року цей строк було продовжено внаслідок запровадження воєнного стану в Україні. Крім того зауважує, що відповідач не наводить обґрунтування неспівмірності витрат на правову допомогу із складністю справи.
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 жовтня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» заборгованість за кредитними договорами в сумі 52010 грн 35 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» 2422 грн 40 коп. судового збору та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 16000 грн. 
Задовольняючи позов, суд виходив з того, що відповідач порушила взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилася кредитна заборгованість у зазначеному позивачем розмірі, що підлягає стягненню. Також суд вважав, що позивачем підтверджено належними доказами понесення витрат на правничу допомогу.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначала, що оскаржуване рішення містить невідповідності, які суперечать матеріалам справи. Так, в описовій частині вказано, що до суду з позовом звернулося ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» тоді як позивач у справі – ТОВ «Факторинг Партнерс»; відсутня інформація щодо заборгованості за нарахованими відсотками по договору №104035847 від 31.10.2021 року, зазначено заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 12826,00 грн. (договір № 2588502520-147429 від 12.11.2021), однак заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги згідно матеріалів справи складає 1360,00 грн.; в рішенні зазначається, що відповідач у судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву, просив розглядати справу у його відсутності, однак це не відповідає дійсності, так як вона таку заяву не подавала; зазначено, що відповідачем не надано відповідного сертифікату Торгово – промислової палати України, однак нею було додано такий лист; висновки суду в мотивувальній частині не відповідають тому, що вирішено в резолютивній частині, зокрема в мотивувальній частині суд вказує про стягнення 9000 грн витрат на правничу допомогу, а резолютивній 16000 грн. Також апелянт зазначала, що вона не отримувала повідомлення про відступлення права вимоги за укладеними нею договорами новим кредиторам, розрахунки заборгованості проведені з порушеннями законодавства, зокрема Закону України «Про споживче кредитування», що встановлює граничний розмір процентних ставок на рівні 1 % за день, нові кредитори самостійно змінювали розмір заборгованості, нараховуючи відсотки після відступлення права вимоги, проценти нараховані за межами передбаченого договорами строку кредитування, строк позовної давності позивачем пропущений. ОСОБА_1 , вказувала, що кредитний договір від 12.11.2021 року містить неконкретні, незрозумілі, непрозорі істотні умови, а в деяких випадках незаконні та дискримінаційні, договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором, хоча довідка про ідентифікацію по договору підтверджена лише ТОВ «Київська торгово інвестиційна компанія», що не є достатнім підтвердженням цієї інформації. Договір № 104035847 від 31.10.2021 та додатки до договору (№ 1, № 2), паспорт споживчого кредиту, анкета – заява не мають підписів сторін, ні письмових, ні електронних (не містять одноразового ідентифікатора). Позивачем не надано первинних бухгалтерських та платіжних документів на підтвердження перерахування на її рахунок коштів. Крім того матеріали справи не містять підтверджень відступлення права вимоги за кредитними договорами. ОСОБА_1 в апеляційній також звертає увагу, що заявлена позивачем сума витрат на правову допомогу у розмірі 16 000 грн є вищою суми заборгованості за основним зобов`язанням, тобто є неспівмірною. 
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Факторинг Партнерс» просило відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін. Вказувало, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджено виникнення заборгованості за кредитними договорами у відповідачки. Розмір і порядок нарахування відсотків було погоджено сторонами. Повідомлення про заміну кредитора здійснювалось первісними кредиторами відповідно до умов укладених договорів відступлення прав вимоги. Строки позовної давності не були пропущені позивачем. Також зауважує, що апелянт не навела обґрунтування неспівмірності витрат на правову допомогу та будь яких доказів на підтвердження таких доводів.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК справа розглядається апеляційним судом без виклику учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем він вважається укладеним в письмовій формі.
З огляду на зазначені норми права Верховний Суд в своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Судом першої інстанції установлено і таке підтверджується матеріалами справи, що 20 листопада 2021 року між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та ОСОБА_1 укладений Договір позики № 555160513453, за умовами якого ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 5600 грн на строк 30 календарних днів під проценти, вказані в п. 1.1.1 договору (пункт 1.1, договору).
Пунктом 1.1.1 договору узгоджено знижену проценту ставку 1,53% на день (56.00% річних) від суми позики у межах строку надання позики.
Довідкою про ідентифікацію підтверджується, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з якою укладено договір № 555160513453 від 20.11.2021 року, ідентифікована ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор – 6256; час відправки ідентифікатора позичальнику – 20.11.2021; номер телефону на який було відправлено ідентифікатор – НОМЕР_2 .
18 грудня 2023 року між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» і ТОВ ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір факторингу №18/12-2023, за умовами якого ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» відступило ТОВ «Факторинг Партнерс» за плату своє право грошової вимоги до боржників за рядом кредитних договорів, у тому числі до ОСОБА_1 за Договором позики № 555160513453.
Згідно з актом приймання-передавання реєстру боржників від 18 грудня 2023 року до Договору факторингу №18/12-2023 від 18 грудня 2023 року ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» передало, а ТОВ «Факторинг Партнерс» прийняло реєстр боржників відповідно до Розділу 6 договору. Відповідно до витягу з вказаного Реєстру боржників ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором позики № 555160513453 у загальному розмірі 14345 грн., з яких: 5600 грн. - заборгованість за основною сумою боргу та 8745 грн. - заборгованість за відсотками.
Також судом встановлено, що 31 жовтня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит № 104035847 (Електронна форма), шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний відповідачем у порядку, визначеному ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію". 
Згідно з пунктами 1.2, 1.3, 1.4, 1.5.1, 1.5.2, 1.6 Кредитного договору сторони визначили, що розмір наданого кредиту – 5200 грн., проценти за користування кредитом: 7,80 грн, які нараховуються за ставкою 0,01% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, стандартна (базова) процентна ставка за кредитом – 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Кредит надається строком на 15 днів з 31.10.2021 року, термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом – 15.11.2021 року.
Відповідно до пункту 2.4.1 позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну передбаченого пунктом 1.4 (15 листопада 2021 року), а у випадку пролонгації - не пізніше дати завершення періоду на який продовжено строк кредитування.
Пунктом 2.3.1.2 договору передбачені умови пролонгації на стандартних (базових) умовах. Вказаним пунктом визначено, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в пункті 1.6 цього договору.
Указане свідчать про те, що умовами кредитного договору сторони погодили порядок продовження строку кредитування, умови і строк нарахування процентів за користування кредитом.
У випадку, якщо станом на дату закінчення строку кредитування (настання дати повернення кредиту) будуть існувати будь-які боргові зобов`язання позичальника за цим договором, у тому числі, а не виключно, плата за кредит, пеня та/або інші платежі на користь кредитодавця встановлені умовами цього договору, то така заборгованість повинна бути сплачена позичальником одночасно з поверненням кредиту в термін, передбачений пунктом 1.4 договору або у дату завершення періоду пролонгації. Якщо заборгованість не буде погашена після завершення строку кредитування визначеного згідно пункту 1.3 та пункту 2.3 цього договору, виконання зобов`язань зі сплати платежів вважається простроченим позичальником та передбачає настання наслідків обумовлених розділом 4, пунктом 3.2.5 договору (пункт 2.4.2 договору).
Пунктом 4.2 розділу 4 кредитного договори сторони погодили, що у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою пунктом 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів у розумінні частини другої статті 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої пунктом 1.6 договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця.
За п. 6.4. договору укладення кредитодавцем договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню кредитодавцем ідентичного за змістом договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки.
Згідно з п. 6.5. договору цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі.
Довідкою про ідентифікацію підтверджується, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з якою укладено договір № 104035847 від 31.10.2021 року, ідентифікований ТОВ «Мілоан». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор – S59320; дата відправки ідентифікатора позичальнику – 31.10.2021; номер телефону на який було відправлено ідентифікатор – НОМЕР_2 .
Факт перерахування 5200 грн 31.10.2021 ТОВ «Мілоан» на платіжну картку № НОМЕР_3 підтверджено квитанцією LIQPAY, ID операції 28816154 від 16.06.2021 року.
10 лютого 2022 року було укладено договір факторингу №10-02/2022-50, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за укладеним із ОСОБА_1 договором № 104035847 від 31.10.2021 року, що підтверджується Реєстром Боржників до договору факторингу №10-02/2022-50.
10 березня 2023 року було укладено договір факторингу № 10-03/2023/01, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за укладеним із ОСОБА_1 договором № 104035847 від 31.10.2021 року, що підтверджується Реєстром Боржників до договору № 10-01/2023.
18 лютого 2025 року між ТОВ «Коллект Центр» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №18-02/25, відповідно до якого ТОВ «Коллект Центр» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за укладеним із ОСОБА_1 договором № 104035847 від 31.10.2021 року, що підтверджується Реєстром Боржників до договору №18-02/25. Відповідно до витягу з цього Реєстру боржників ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором № 104035847 від 31.10.2021 року у загальному розмірі 21339 грн 35 коп., що складається з: 4540 грн 00 коп. – заборгованість за тілом кредиту, 16799 грн 35 коп.- заборгованість за процентами.
12 листопада 2021 року між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 2588502520-147429 «Проста позика», за умовами якого ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 3500 грн на строк з 12 листопада по 02 грудня 2021 року, тобто на 20 днів (пункти 2.1, 2.2, 2.3 кредитного договору).
ОСОБА_1 підписала кредитний договір шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором (Z9D7CXHV).
Пунктом 2.5 кредитного договору визначено, що за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплатити товариству плату згідно Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору (додаток №1 до кредитного договору).
Згідно з пунктом 2.7 кредитного договору плата за користування кредитом нараховується в процентному значенні, за фактичну кількість днів користування кредитом, визначену у пункті 2.3 цього Договору, та починається у дату списання кредитних коштів з рахунку товариства і закінчується у дату зарахування суми кредиту та плати за користування кредитом на рахунок товариства.
Відповідно до п. 9.13 Договору встановлено, що за користування грошовими коштами у строк передбачений п.п. 2.3 Договору встановлюється процентна ставка у розмірі 702% річних (або 1,95% за 1 (один) день користування грошовими коштами) позичальник сплачує товариству плату за користування кредитом з розрахунку 702 % річних. В п. 9.6 договору сторони домовились, що після закінчення строку дії договору, проценти за користування кредитом можуть бути нараховані згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України у розмірі 1 404% річних та підлягають сплаті не пізніш дня, що слідує за днем відправлення відповідної вимоги позикодавця позичальнику засобами ІТС та/чи на адресу електронної пошти позичальника.
07 березня 2023 року між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» і ТОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №07/03/23, за умовами якого ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» відступило ТОВ «Коллект Центр» за плату своє право грошової вимоги до боржників за рядом кредитних договорів, у тому числі до ОСОБА_1 за договором позики № 2588502520-147429 від 12.11. 2021 року.
18 лютого 2025 року між ТОВ «Коллект Центр» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №18-02/25 відповідно до якого ТОВ «Коллект Центр» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за укладеним із ОСОБА_1 за договором позики № 2588502520-147429 від 12.11.2021 року, що підтверджується Реєстром Боржників до договору №18-02/25..
Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 18 лютого 2025 року до договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №18-02/25 від 18 лютого 2025 року ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором № 104035847 від 31.10.2021 року у загальному розмірі 21339 грн 35 коп., що складається з: 4540 грн 00 коп. – заборгованість за тілом кредиту, 16799 грн 35 коп.- заборгованість за процентами.
Отже, вищевказані кредитні договори були укладені позичальником ОСОБА_1 в електронній формі та підписані нею електронним підписом, що відповідно до ст. 207 ЦК України та Закону України "Про електронну комерцію" прирівнюється до письмової форми.
При укладенні спірних кредитних договорів № 555160513453, № 104035847, № 2588502520-147429 відповідачкою здійснені дії, які чітко свідчать про її свідомий вибір щодо укладення договору. Без здійснення входу на сайт ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія», ТОВ «Мілоан», ТОВ «Інкасо Фінанс» без її ідентифікації та верифікації її платіжної картки, без підписання кредитного договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором, укладення договору було б неможливе. ОСОБА_1 повідомила власні персональні дані, в тому числі реєстраційний номер облікової карти платника податків, адресу проживання, номер банківської карти, номер мобільного телефону, адресу електронної пошти.
Факт перерахування 5600 грн 20.11.2021 ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» на платіжну картку № НОМЕР_3 підтверджено квитанцією LIQPAY, ID платежу 1828137254 від 20.11.2021 року. 
Довідка ТОВ «Профіт Гід», видана ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» на підставі договору №ПГ-130 від 25.05.2021 про надання фінансових послуг з переказу грошових коштів, підтверджує успішну операцію, а саме проведення платежу 12 листопада 2021 року у сумі 3500 грн, відправлені на номер карти: 516874-62ХХХХХХ-8686 , призначення переказу: переказ для позики 2588502520-147429 .
Факт перерахування 5200 грн 31.10.2021 ТОВ «Мілоан» на платіжну картку № НОМЕР_3 підтверджено квитанцією LIQPAY, ID операції 28816154 від 16.06.2021 року.
Доказів, які б спростовували перерахування кредитних коштів за вищевказаними договорами ОСОБА_1 , не надано. 
До того ж з відзиву ОСОБА_1 на позовну заяву слідує, що вона визнавала позов в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, отже фактично не заперечувала факту укладання кредитних договорів та отримання нею кредитних корштів у зазначеному у цих договорах розмірі. 
Отже відповідачкою отримання коштів за кредитним договором № 555160513453 від 20 листопада 2021 року в розмірі 5600 грн., за кредитним договором № 104035847 від 31 жовтня 2021 року в розмірі 5200 грн та за кредитним договором № 2588502520-147429  від 12 листопада 2021 року в розмірі 3500 грн 00 коп. не спростовано.
За такого, на підставі наявних в матеріалах справи доказів суд першої інстанції вірно вважав доведеними факт укладання ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та ОСОБА_1 , ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_1 , ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 кредитних договорів в електронній формі та виконання кредиторами своїх обов`язків за цими договорами, а саме надання грошових коштів відповідачу у розмірі та на умовах, встановлених договором.
Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо відсутності належних доказів укладання кредитних договорів з відповідачкою та отримання нею коштів за кредитними договорами є необґрунтованими. 
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. 
У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Абзацем першим частини першої статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
В обґрунтування наявності заборгованості відповідачки за договором №555160513453 від 20.11.2021 року позивачем надано довідку-розрахунок про стан заборгованості ОСОБА_1 , згідно якої заборгованість складає: 5600грн - основний борг; 8745 грн - проценти.
Доказів повернення кредитору отриманих у кредит коштів чи сплати процентів відповідачкою не надано.
Встановивши, що ОСОБА_1 не виконує належним чином зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором.
Разом із тим, колегія суддів вважає, що відсутності підстави для стягнення процентів поза межами узгодженого договором тридцятиденного строку кредитування. 
Так, на підтвердження узгодження з відповідачкою умов пролонгації строку кредитування ТОВ «Факторинг Партнетрс» надало Загальні умови надання грошових коштів у позику ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія».
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи кредитний договір, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо пролонгації договору.
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Так, Загальні умови надання грошових коштів у позику ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія», які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису ОСОБА_1 , тому їх не можна розцінювати як частину договору позики, укладеного сторонами 20 листопада 2021 року.
Викладене відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді можливість пролонгації і відповідно нарахування відсотків протягом довшого строку, ніж 30 днів з дня укладення договору позики.
У постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.
Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає правомірною та такою, що відповідає вимогам чинного законодавства та погодженим сторонами умовам договору вимогу позивача про стягнення із відповідача на його користь відсотків за користування позикою у розмірі 2577 грн 60 коп., виходячи із умов п. 1.1.1 Договору.
За такого рішення суду в частині розміру заборгованості за процентами за вказаним кредитним договором, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача підлягають зміні, а саме: зменшенню до 2577 грн 60 коп.
В обґрунтування наявності заборгованості відповідачки за договором №104035847 від 31.10.2021 року позивачем надано довідку-розрахунок про стан заборгованості ОСОБА_1 , згідно якої заборгованість складає: 4540 грн. - основний борг; 21339,35 грн – проценти.
Умовами договору про споживчий кредит (пункт 1.4) визначено, що терміном повернення кредиту, сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом є 15 листопада 2021 року. Проте пункт 2.3 договору передбачає його пролонгацію, як на пільгових, так і стандартних умовах. 
Так, умови пролонгації на пільгових умовах передбачені пунктом 2.3.1.1 договору, згідно якому Позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що Кредитовцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством (далі - Правила), що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua (далі Сайт Товариства) і є невід`ємною частиною цього Договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом Позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Встановлено строк продовження кредитування на 3 дні зі сплатою комісії 3 % від суми поточного залишку кредиту, на 7 днів зі сплатою комісії 5,00 % від суми поточного залишку кредиту, на 15 днів зі сплатою комісії 10 % від суми поточного залишку кредиту.
Пунктом 2.3.1.2 договору передбачені умови пролонгації на стандартних (базових) умовах. Вказаним пунктом визначено, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в пункті 1.6 цього договору.
Указане свідчать про те, що умовами кредитного договору сторони погодили порядок продовження строку кредитування, умови і строк нарахування процентів за користування кредитом.
У випадку, якщо станом на дату закінчення строку кредитування (настання дати повернення кредиту) будуть існувати будь-які боргові зобов`язання позичальника за цим договором, у тому числі, а не виключно, плата за кредит, пеня та/або інші платежі на користь кредитодавця встановлені умовами цього договору, то така заборгованість повинна бути сплачена позичальником одночасно з поверненням кредиту в термін, передбачений пунктом 1.4 договору або у дату завершення періоду пролонгації. Якщо заборгованість не буде погашена після завершення строку кредитування визначеного згідно пункту 1.3 та пункту 2.3 цього договору, виконання зобов`язань зі сплати платежів вважається простроченим позичальником та передбачає настання наслідків обумовлених розділом 4, пунктом 3.2.5 договору (пункт 2.4.2 договору).
Пунктом 4.2 розділу 4 кредитного договори сторони погодили, що у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою пунктом 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів у розумінні частини другої статті 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої пунктом 1.6 договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця.
Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про виконання відповідачем своїх зобов`язань з повернення коштів за тілом кредиту у строк, визначений договором (15 листопада 2021 року). Відтак ОСОБА_1 продовжила користуватись кредитними коштами, а тому пролонгація дії кредитного договору відбулась автоматично на 60 календарних днів, що відповідає пункту 2.3 договору. 
Поряд з цим, системний аналіз положень п.п. 1.1 - 1.4 кредитного Договору щодо порядку та строку кредитування (15 днів), п.п. 2.2-2.4 кредитного Договору щодо пролонгації (60 днів), дають підстави для висновку, що термін користування кредитними грошима розпочався 31 жовтня 2021 року та закінчився 13 січня 2022 року, оскільки за вищевказаними погодженими сторонами умовами кредитного Договору не передбачено можливість його подальшої пролонгації.
Ураховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за відсотками (плати за користування кредитом) після закінчення попередньо визначеного строку кредитування, який було пролонговано, але не звернув увагу, що позивачем нараховувались проценти і після пролонгованого строку на 60 днів на підставі пункту 4.2 Договору.
Проте враховуючи, що позивачем не надано доказів звернення кредитора з вимогою до позичальника про сплату процентів за період після погодженого строку кредитування з урахуванням пролонгації, як передбачено пунктом 4.2 Договору, апеляційний суд вважає, що обов`язок позичальника по сплаті таких процентів не настав, у зв`язку з чим підстав для їх стягнення з відповідача на користь позивача немає.
Отже, нараховані позивачем після 13 січня 2022 року відсотки в сумі 4313грн 00коп. не підлягають стягненню з відповідача.
В обґрунтування наявності заборгованості відповідачки за договором № 2588502520-147429 від 12.11.2021 року позивачем надано довідку-розрахунок про стан заборгованості ОСОБА_1 , згідно якої заборгованість складає: у загальному розмірі 16326 грн 00 коп., з яких 3500 грн 00 коп. заборгованість за тілом кредиту, 12826 грн 00 коп. – заборгованість за процентами.
Доказів повернення кредитору отриманих у кредит коштів відповідачкою не надано.
Встановивши, що ОСОБА_1 не виконує належним чином зобов`язання з повернення кредиту, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором.
Колегія не погоджується з доводами апеляційної скарги про відсутність підстав нарахування процентів після відступлення права вимоги. Так, умовами п. 5.4 укладеного між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Коллект Центр» Договору про відступлення (купівлю-продаж» прав вимоги від 07 березня 2023 року № 07/03/23 вбачається, що новий кредитор мав право здійснювати нарахування та стягнення процентів за прострочення зобов`язання (відповідно до ст. 625 ЦК України). 
Умовами п. 9.6 договору № 2588502520-147429 від 12.11.2021 року сторони домовились, що після закінчення строку дії Договору, проценти за користування кредитом можуть бути нараховані Товариством, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, на усю суму боргу у розмірі 1 404% річних.
Разом з тим з наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що кредитором були нараховані проценти на підставі п. 5.4 Договору про відступлення прав вимоги № 07/03/23 у розмірі 3,9% в день, що не відповідає умовам п. 9.6 договору № 2588502520-147429 від 12.11.2021 року. Таким чином проценти, що підлягають стягненню з відповідачки за кредитним договором № 2588502520-147429 від 12.11.2021 року становлять 12679 грн 00 коп.
З огляду на викладене всього з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість: 
- за договором №555160513453 від 20.11.2021 року - у розмірі 8177 грн. 60 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 5600 грн., заборгованість за відсотками - 2577 грн 690 коп.; 
- за Договором №104035847 від 31.10.2021 року - у розмірі 13920 грн 35 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 4540 грн., заборгованість за відсотками - 9308 грн 35 коп.;
- за Договором № 2588502520-147429 від 12.11.2021 року - у розмірі 16179 грн 00 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 3500 грн 00 коп., проценти – 11 319 грн.
Всього у загальному розмірі - 38 276 грн 95 коп. 
За таких обставин, оскільки суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи щодо змісту умов укладених відповідачкою кредитних договорів, що призвело до помилкового визначення розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 , то відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України судове рішення підлягає зміні.
Щодо посилань апеляційної скарги на те, що рішення суду в описовій та мотивувальній частині містить численні невідповідності, то такі описки та арифметичні помилки, можуть бути усунені судом, який ухвалив рішення або постановив ухвалу відповідно до статті 269 ЦПК України з власної ініціативи або за заявою учасників справи.
Доводи апеляційної скарги про те, що позичальника не було повідомлено про відступлення права вимоги за кредитним договором, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення та звільнення відповідача від відповідальності за невиконання умов договору, оскільки відповідно до частини другої статті 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Тобто, за змістом цього положення несприятливі умови для нового кредитора пов`язуються із виконанням боржником обов`язку первісному кредитору, а не у звільненні від такого обов`язку в цілому. При цьому відповідачкою не було надано доказів погашення нею кредитної заборгованості первісним кредиторам.
Доводи відповідачки в частині того, що кредитний договір від 12.11.2021 року містить неконкретні, незрозумілі, непрозорі істотні умови, а в деяких випадках незаконні та дискримінаційні, колегія суддів відхиляє. 
Так, спірний договір про споживчий кредит та його умови в судовому порядку не оскаржувалися, не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін та відповідно до статей 628, 629 ЦК України є обов`язковими для виконання.
Щодо доводів ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, що розмір нарахованих процентів не відповідає положенням Закону України «Про споживче кредитування», яким встановлений граничний розмір процентної ставки, яка не може перевищувати 1 % на день, то вони є безпідставними, оскільки вказаною норму Закон України «Про споживче кредитування» був доповнений Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" від 22 листопада 2023 року № 3498-IX, який набрав чинності 24 грудня 2023 року, тобто на час укладення спірних кредитних договорів від 31 жовтня 2021 року, від 12 листопада 2021 року та від 20 листопада 2021 року та у період, за який відповідачці нараховано проценти граничний розмір процентної ставки Закон не обмежував.
З приводу доводів відповідача про застосування наслідків пропуску позовної давності, слід зазначити наступне.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).
Разом із тим, відповідно до пункту 12 Перехідних та прикінцевих положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин, дію якого неодноразово продовжено. Дію карантину скасовано 01 липня 2023 року.
Крім того, пунктом 19 Перехідних та прикінцевих положень ЦК України було передбачено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Лише з 04 вересня 2025 року згідно із Законом України «Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» № 4434-IX від 14 травня 2025 року пункт 19 було виключено з Перехідних положень ЦК України та відновлено дію положень щодо позовної давності.
Таким чином, з 12 березня 2020 року по 01 липня 2023 року перебіг строків позовної давності продовжено, а з 24 лютого 2022 року та на день звернення із позовом перебіг строків позовної давності зупинено. 
Отже, звернувшись з позовом 24 червня 2025 року позивач не пропустив позовну давність, тому підстави для застосування наслідків спливу позовної давності у суду відсутні.
Щодо доводів апеляційної скарги про неспівмірність заявленої позивачем суми витрат на правову допомогу надану в суді першої інстанції, то слід зазначити наступне.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України).
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Позовна заява ТОВ «Факторинг Партнерс» містила клопотання про відшкодування 16 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді першої інстанції Адвокатським бюро «ЛІГАЛ АССІСТАНС». З акту, складеного 30 травня 2025 року, про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги згідно договору вбачається, що вказані витрати стосуються вартості наданих послуг: надання усної консультації з вивченням документів (2 год 4000 грн), складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі позову (4 години 12000 грн).
Виходячи з принципу пропорційності відшкодування судових витрат розміру задоволених позовних вимог, встановленого ч. 2 ст. 141 ЦПК України, розмір відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу мав би складати 11774 грн 40 коп.
Разом із тим, апеляційний суд звертає увагу, що з огляду на категорію справи предмет спору в цій справі не є складним, не вимагає вивчення великого обсягу фактичних даних, а складення позовної заяви не потребувало багато часу, враховуючи однотипність спорів щодо стягнення кредитної заборгованості, тоді як з укладеного між ТОВ «Ф акторинг Партнерс» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» договору про надання правової допомоги №02-07/2024 від 02 липня 2024 року слідує, що даний спір є одним із багатьох спорів, у яких АО «Лігал Ассістанс» надає правову допомогу ТОВ «Факторинг Партнерс». Також колегія суддів приймає до уваги, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, яку просить стягнути позивач, є несумірною із сумою кредитної заборгованості, що підлягає стягненню з відповідачки.
При цьому апеляційний суд враховує, що в суді першої інстанції у відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 вказувала на неспірмірність витрат на правову допомогу та просила їх зменшити.
За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу на користь позивача до 3 000 грн.
З огляду на викладене апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 1, 2, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку із частковим задоволенням позову рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача судового збору за позовну заяву підлягає зміні, шляхом зменшення суми таких витрат з 2422 грн 40 коп. до 1782 грн 60 коп.
Крім того, у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 959 грн 60 коп. судового збору, сплаченого за апеляційну скаргу.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 жовтня 2025 року в частині розміру стягнутої з ОСОБА_1 заборгованості за кредитними договорами та судових витрат - змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешкає: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (місце знаходження: 03150, м. Київ, вул. Гедройця Єжи, буд. 6, офіс 521, ЄДРПОУ: 42640371) заборгованість за кредитними договорами в сумі 38 276 грн 95 коп. (тридцять вісім тисяч двісті сімдесят шість гривень дев`яносто п`ять копійок).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» судовий збір в розмірі 1782 грн 60 коп. (одна тисяча сімсот вісімдесят дві гривні шістдесят копійок) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн 00 коп. (три тисячі гривень).
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» на користь ОСОБА_1 судовий збір апеляційну скаргу в розмірі 959 грн 60 коп. (дев`ятсот п`ятдесят дев`ять гривень шістдесят копійок) 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного судового рішення в порядку і випадках, передбачених 389 ЦПК України

Головуючий В.В. Коломієць

Судді: Т.В. Серебрякова

Н.О. Тищук

Повна постанова складена 12 березня 2026 року