№ 207/4682/25 
№ 2/207/892/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 лютого 2026 року м. Кам`янське
Південний районний суд міста Кам`янського в складі:
головуючого судді Притуляка С.А.
за участю секретаря судового засідання Тютюник Ю.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кам`янське в порядку спрощеного позовного провадження та заочного розгляду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,- 
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОНС» звернулося до Південного районного суду міста Кам`янського із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову посилається на те, що 13.03.2020 року між ТОВ «Кредитною установою «Європейська кредитна група» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №3100100649/509544 про надання відповідачу кредиту у розмірі 2000,00 грн, на строк 30 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 693,5% річних від суми кредиту в розрахунку 1,9% (процентів на добу). 20.08.2021 року ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» на підставі Договору факторингу №1-20/08/21 за плату відступило, а ТОВ «Фінансова компанія «Сіті фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача. 25.08.2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Сіті фінанс» на підставі Договору відступлення прав вимоги №1-25/08/2021 за плату відступило, а ТОВ «ФК АЙКОНС» набуло право грошової вимоги до відповідача. Відповідач всупереч умовам кредитного договору не повернула в повному обсязі кредит кредитодавцю, а також не виконала всі інші свої грошові зобов`язання перед кредитодавцем, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість в сумі 6902,00 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у сумі 10500,00 грн та сплачений судовий збір у сумі 2422,40 грн.
Заочним рішенням Південного районного суду м.Кам`янського від 11.11.2025р. задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОНС» заборгованість за кредитним договором, яка становить: 6902 (шість тисяч дев`ятсот дві) гривні 00 копійок.та витрати по сплаті судового збору.
Ухвалою Південного районного суду м.Кам`янського від 25.12.2025р. вказане заочне рішення скасовано та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін.
Представник позивача в позовній заяві зазначила, що розгляд справи просить проводити без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечував. 
Представник відповідача у відзиві на позовну заяву проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні. Також звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності.
Заперечення відповідача мотивовані тим, що позивачем не надано доказів перерахування кредитних коштів первісним кредитором відповідачу Крім того, проценти за користування кредитом нараховані за період з 11.04.2020р., тобто за межами строку кредитування та строку кредитного договору, що є неправомірним. До того ж розмір нарахованих процентів занадто великий, що є несправедливим та неправомірним з огляду на положення ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Також вважає необгрунтованим і розмір витрат на правову допомогу, в стягненні яких просив відмовити.
Представник позивача у відповіді на відзив наголошував на обгрунтованості позовних вимог, а також розміру витрат на правову допомогу в повному обсязі та просив їх задовольнити. Зокрема, зазначив, що нарахування процентів за користування кредитом здійснена за 129 календарних днів, з яких 30 днів строку користування кредиту, передбаченого п.1.2 Договору та 99 днів пролонгації, передбаченої п.2.3. Договору.
З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, судом встановлено, що 13.03.2020 року між ТОВ «Кредитною установою «Європейська кредитна група» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №3100100649/509544 про надання відповідачу кредиту у розмірі 2000,00 грн, на строк 30 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 693,5% річних від суми кредиту в розрахунку 1,9% (процентів на добу)(а.с.18-21)
З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір укладено між ТОВ «Кредитною установою «Європейська кредитна група» і ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту. Позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор «R90283» для підписання цього кредитного договору.
Кредитний договір містить інформацію про Кредитодавця, умови кредитування з урахуванням побажань споживача, тип кредиту, суму кредитного ліміту, строк кредитування, спосіб та строк надання кредиту, відсоткову ставку, порядок повернення кредиту та всі суттєві умови Кредитного договору.
Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений; сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св 19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203 св 20), від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та ряді інших, тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною.
Отже, суд дійшов висновку, що сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строки та умови надання грошових коштів у позику, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
При цьому, у змісті вказаного договору міститься вся необхідна інформація щодо персональних даних позичальника, а саме: номер, серія, дата та орган, який видав паспорт, ідентифікаційний номер позичальника, місце реєстрації, особистий номер телефону для отримання СМС оповіщення з одноразовим ідентифікатором, а також номер банківської картки для зарахування грошових коштів, тому заповнюючи власноручно заяву в особистому кабінеті у суду відсутні сумніви щодо не можливості однозначно ідентифікувати особу позичальника, при цьому негативні наслідки щодо правильності заповнених даних несе позичальник.
Порядок укладення договору в електронному вигляді в повній мірі відповідає положенням ЗУ «Про електронну комерцію» та умовам Договору, з якими боржник ознайомився до прийняття рішення щодо отримання кредиту, що підтверджується акцептуванням умов договору відповідачем.
Кредитодавець свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, відповідно до умов Договору, що підтверджується випискою ПАТ КБ «ПриватБанк» за період з 13.03.2020р. по 13.03.2020р. по банківському рахунку ОСОБА_1 про зарахування на її рахунок 2000,00 грн. 13.03.2020р. 
Однак, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором №3100100649/509544 від 13.03.2020 року не виконала, тому у неї утворилась заборгованість перед кредитором, яка, згідно розрахунку позивача, становить: 6902,00 грн. та складається з заборгованості по тілу кредиту у розмірі 2000,00 грн., суми заборгованості за нарахованими процентам у розмірі 4902,00 грн.
20.08.2021 року ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» на підставі Договору факторингу №1-20/08/21 за плату відступило, а ТОВ «Фінансова компанія «Сіті фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача.(а.с.22-25зв.ч)
25.08.2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Сіті фінанс» на підставі Договору відступлення прав вимоги №1-25/08/2021 за плату відступило, а ТОВ «ФК АЙКОНС» набуло право грошової вимоги до відповідача.(а.с.14-15зв.ч.)
Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним чином боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.
Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
В силу ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ч.2 ст. 612 ЦК України, боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Відповідно ч. 1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За приписами ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За правилами ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом
Враховуючи викладене та те, що відповідач не надав до суду належних та допустимих доказів, які б спростовували наявність заборгованості перед позивачем та підтверджували належне виконання зобов`язань за кредитним договором, суд вважає, що відповідач порушив свої зобов`язання і за нього підлягають стягненню 2000,00 грн. боргу по тілу кредиту, а також борг по процентам за користування кредитом, право вимоги яких отримав позивач.
Разом з тим, з урахуванням заперечень відповідача проти позовних вимог розрахунок процентів за користування кредитом перевірено судом та встановлено наступне.
Згідно п. 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Суд також враховує правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16(провадження № 12-16гс22) про те, що «надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондується жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати. Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання».
Як встановлено судом, відповідач отримав кредит у сумі 2000,00 грн., строком на 30 днів, до 11.04.2020р., зі сплатою фіксованої ставки 1.9 % в день або 693.5 % річних. 
Отже, при укладанні договору сторони чітко визначили строк, на який надаються кредитні кошти – 30 днів і встановили плату за їх використання – 1.9%.
Доказів внесення змін до договору в частині строку кредитування або його пролонгації в інший спосіб матеріали справи не містять.
Пункт 2.9 Договору, на який посилався представник позивача у відповіді на відзив, щодо 99 днів пролонгації, не містить умов про пролонгацію строку кредитування.
Вимог про застосування наслідків порушення грошового зобов`язання, зокрема прострочення сплати суми кредиту та нарахованих процентів згідно з частиною другої статті 625 ЦК України позивач не заявляв.
Таким чином, з огляду на наведену вище практику Верховного Суду, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача процентів за користування кредитом підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 1140,00 грн., тобто нарахованих в межах строку кредитування: з 13.03.2020р. по 11.04.2020р. 
Щодо вирішення питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд дійшов до висновку, що положеннями ст. 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.
За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року по справі № 596/2305/18.
Таким чином, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).
Вказана правова позиція щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони узгоджується із правовою позицією, викладеною: в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19; у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 (провадження № 61-2679св20), від 19 серпня 2020 року у справі № 195/31/16-ц (провадження № 61-15811св19); у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: від 18 листопада 2020 року у справі №922/3706/19, від 17 грудня 2020 року у справі № 922/3708/19.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Відповідно до п.8 ч.2 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Позивач просив стягнути з відповідача понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 10 500,00 грн.
Судом встановлено, що представником позивача адвокатом Пархомчуком Сергієм Валерійовичем у встановленому законом порядку та строк було надано докази на підтвердження наданих ним та понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, а саме: договір про надання правової допомоги №16/06/2025 від 16.06.2025 року, укладений між ТОВ «ФК АЙКОНС» та адвокатом Пархомчуком Сергієм Валерійовичем (а.с.16-17зв.ч.), акт про отримання правової допомоги від 22.08.2025 року затверджений між ТОВ «ФК АЙКОНС» та адвокатом Пархомчуком Сергієм Валерійовичем, з визначенням об`єму роботи та вартості наданих послуг, а саме: надання усної консультації в сумі 2000,00 грн, складання позовної заяви в сумі 5000,00 грн., складання процесуальних документів в сумі 3000,00 грн. та канцелярські витрати в сумі 500,00 грн. (а.с.46), платіжна інструкція №11952 від 22.08.2025 року якою ТОВ «ФК АЙКОНС» було перераховано ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 10500,00 грн. (а.с.49).
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №75/9215/15-ц вказано, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.
Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.
Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).
Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі.
Однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.
Враховуючи, складність справи, час, витрачений адвокатом на виконання наданих послуг, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, також враховуючи, що відповідач заперечував проти стягнення з нього на користь позивача витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн, що є співмірним з наданим адвокатом обсягом послуг, які відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.
Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи наведене,на підставіст.ст. 4, 5, 77, 81, 141, 263-265, 273, 274-279, 280-283 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 (зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОНС» (код ЄДРПОУ 44334170, юридична адреса: 01042, м. Київ, вул. Саперне Поле, б.12) 2000,00 грн. основного боргу та 1140,00 грн. боргу по процентам за користування кредитом.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 (зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОНС» (код ЄДРПОУ 44334170, юридична адреса: 01042, м. Київ, вул. Саперне Поле, б.12 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 (зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОНС» (код ЄДРПОУ 44334170, юридична адреса: 01042, м. Київ, вул. Саперне Поле, б.12 витрати з оплати судового збору у розмірі 1102,04 грн.
Рішення може бути оскаржено позивачем до Дніпровського апеляційного суду через Південний районний суд міста Кам`янського шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя      С.А. Притуляк