ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

23 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/5566/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),
суддів: Чепурнова Д.В., Шальєвої В.А., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Запорізької міської ради на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2025 року 
у адміністративній справі № 280/5566/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КРАМ ІНВЕСТ» до Запорізької міської ради про визнання протиправним та нечинним рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2025 року задоволено адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КРАМ ІНВЕСТ», а саме, визнано протиправним та нечинним Рішення Запорізької міської ради від 04.12.2024 за №103 «Про внесення змін до рішення від 28.11.2018 №26 «Про встановлення розміру орендної плати за землю» в частині встановлення у Додатку до вказаного Рішення річного розміру орендної плати для земельних ділянок з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги (код згідно з Класифікатором видів цільового призначення земельних ділянок – 03.03) на рівні 11 відсотків від їх нормативної грошової оцінки.
Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку відповідачем по справі з підстав неповного з`ясування обставин справи, не врахування обставин, які мають значення для правильного вирішення спору у цій справі по суті, та порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим просить скасувати рішення Запорізького адміністративного суду від 13 жовтня 2025 року та прийняти інше рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
Апеляційна скарга Запорізької міської ради мотивована тим, що оскаржуване позивачем у цій справі рішення від 04.12.2024 за №103 «Про внесення змін до рішення від 28.11.2018 №26 «Про встановлення розміру орендної плати за землю» в частині встановлення у Додатку до вказаного Рішення річного розміру орендної плати для земельних ділянок з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги (код згідно з Класифікатором видів цільового призначення земельних ділянок – 03.03) було прийнято міськрадою в межах повноважень, наданих Конституцією України Податковим кодексом України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та з урахуванням Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами), Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо функціонування державної служби та місцевого самоврядування у період дії воєнного стану», а річний розмір орендної плати у відсотках від їх НГО, зокрема і для земельних ділянок з класифікатором виду цільового призначення – 03.03 на рівні 11 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, було визначено на підставі чинної і не скасованої постанови Кабінету Міністрів Укріїни від 17.10.2012, № 1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» та з урахуванням відомостей Державного земельного кадастру стосовно цільового призначення, у тому числі це стосується і земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:01:017:0157 площею 0,5672 га, що розташована по вул.Святого Миколая, 27 (нова адреса – Покровська, 8) у м.Запоріжжі з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги.
Наголошуючи на тому, що механізм розрахунку розміру орендної плати (податкового зобов`язання), як обов`язкового платіжу у складі податку на майно визначається нормами ст.206 Земельного кодексу України та ст.ст.14, 23, 274, 288, 289 Податкового кодексу України) з урахуванням бази оподаткування (нормативної грошової оцінки) до якої застосовується ставка орендної плати згідно з пп.271.1.1. п.271.1. ст.271 Податкового кодексу України за якою базою оподаткування є саме нормативна грошова оцінка земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом, відповідач акцентує увагу апеляційного суду на тому, що землекористувачі не позбавлені права самостійно змінювати цільове призначення земельних ділянок у т.ч. міста Запоріжжя, зокрема, на 03.07 та 03.10 з метою визначення розміру орендної плати на рівні 3%. 
Окремо відповідач звертає увагу апеляційної інстанції на безпідставності висновків суду першої інстанції про недотримання відповідачем у спірному випадку приписів ч.4 ст.14-1, ч.2 ст.15 Регламенту затвердженого рішенням Запорізької міської ради № 5 від 21.12.2020, який оприлюднено 23.12.2020 на офіційній вебсторінці Запорозької міської ради (https://zp.gov.ua/documents/122861-prozatverdzennia-reglamentu-zaporizkoyi-miskoyi-radi), хоча ні під час підготовчого провадження у справі, ні під час слухання справи по суті сторонами не підіймалися, а судом не обговорювалися та не досліджувалися питання стосовно вказаного регламенту, тому надання судом оцінки доказам які фактично відсутні в матеріалах справи є порушенням норм процесуального права, а саме вимог ст.ст. 90, 242 КАС України. На підтвердження наведених доводів, відповідач описує обставини, які на його переконання свідчать у сукупності факт дотримання визначеної у т.ч. Регламентом процедури в частині обговорення, погодження та винесення вказаного проекту рішення на сесійне обговорення. Зокрема, вказує, що під час обговорення на профільній, постійній депутатській комісії проєкту рішення міської ради «Про внесення змін до рішення від 28.11.2018 № 26 «Про встановлення розміру орендної плати за землю» Департаментом управління активами міської ради пропонувалося врегулювати питання щодо усунення ознак проявів податкової дискримінації шляхом встановлення однакових умов до платників податків (землекористувачів), у яких перебувають земельні ділянки громадської забудови, необхідних землекористувачам для проведення економічних видів діяльності пов`язаних з отриманням прибутку, шляхом коригування ставки орендної плати пропорційно до різниці значень коефіцієнту (0.7 та 2.5), який враховує цільове призначення земельної ділянки, тобтро, збільшити не менш як в 3.6 разів ставку плати (до 11-12% НГО) для земельних ділянок громадської забудови у яких коефіцієнт, що використовується для визначення даних нормативної оцінки землі (Кцп/Кф) встановлений на рівні 0.7, оскільки зазначений коефіцієнт безпосередньо впливає на розмір плати за землю, що підтверджено витягом з протоколу № 111 засідання постійної комісії з питань комунальної власності, ресурсів, приватизації, архітектури та земельних відносин від 27.11.2024, згідно п.п.3.1.1. п.3. якого (Протоколу) Департаменту управління активами Запорізької міської ради було доручено підготувати відповідні проекти рішення міської ради і внести їх на наступне засідання міської ради. За вказаних обставин та того, що після погодження із заступником міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради Тараном Р., заступником міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради Слепян Е., завідувачем сектору з питань запобігання та виявлення корупції виконавчого комітету Запорізької міської ради Долинним Р., директором департаменту правового забезпечення Запорізької міської ради Григоренком Д., директором департаменту управління активами Запорізької міської ради Лягутою І., директором департаменту фінансової та бюджетної політики Запорізької міської ради Логвіненко В. було подано головою постійної комісії з питань соціального та економічного розвитку, бюджету і фінансів Неряновим К., головою постійної комісії з питань регуляторної політики, розвитку підприємства, торгівлі та послуг Кабзарюком О. та головою постійної комісії з питань комунальної власності, ресурсів, приватизації, архітектури та земельних відносин Полюсовим В. лист (ініціативу) «Про включення до порядку денного проекту рішення» «Про внесення змін до рішення від 28.11.2018 № 26 «Про встановлення розміру орендної плати за землю», саме після чого на двадцять шостій сесії восьмого скликання і було прийнято оскаржуване у цій справі рішення № 103 від 04.12.2024 більшістю голосів, яке офіційно оприлюднено 10.12.2024 та введено в дію з 01.01.2025, що підтверджується долученими до матеріалів справи письмовими доказами (копіями документами), які слугували підставою для прийняття рішення Запорізької міської ради № 103 від 04.12.2024, у т.ч. і в частині дотримання Регламенту Запорізької міської ради на який послався суд першої інстанції.
Вважаючи, що Запорізька міська рада не допустила несправедливої дискримінації при прийнятті оскаржуваного рішення № 103 від 04.12.2024, адже, прийняла його у відповідності до норм чинного законодавства України, що є її виключною компетенцією, та самостійно реалізувала свої права в сфері земельних відносин, відповідач також вказує про помилковість посилання суду першої інстанції на застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів і судом першої інстанції не обґрунтовано того, що при прийнятті оскаржуваного рішення Запорізької міської ради від 04.12.2024 № 103 було порушено положення законодавства України, в тому числі і частині вчинення органом місцевого самоврядування антиконкурентних дій чи дискримінації щодо позивача, а відповідно до п.34 ч.1 ст.26, ст.25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення питань регулювання земельних відносин, у тому числі і щодо визначення розміру орендної плати, відноситься до виключної компетенції органів місцевого самоврядування, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 17.04.2024 по справі № 751/689/23.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач вважає, що долучені відповідачем до апеляційної скарги докази не можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги, оскільки в судовому засіданні у цій справі обговорювалися питання щодо порушення регламенту Запорізької міської ради та надання відповідачем документу, в якому міститься обґрунтування до оскаржуваного рішення, який слугував прийняттю такого рішення, і відповідач мав можливість в суді першої інстанції разом з поданням відзиву надати в якості доказу протокол № 111 засідання постійної комісії з питань комунальної власності, ресурсів, приватизації, архітектури та земельних відносин від 27.11.2024 та інші документи, що слугували прийняттю оскаржуваного рішення Запорізької міської ради № 103 від 04.12.2024, але у той же час не надав жодних обґрунтувань щодо неможливості подання ним вищезазначених доказів у встановлений законодавством строк з причин, що не залежали від нього, також як і не просив апеляційну інстанцію поновити строк для подання доказів і про приєднання таких доказів до матеріалів справи.
На спростування доводів відповідача і іншій частині апеляційної скарги, позивач вказує на те, що суд першої інстанції в рішенні дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність відповідачем необхідності встановлення орендної плати у розмірі 11% від нормативної грошової оцінки лише для земельних ділянок із цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги 03.03, а натомість суд першої інстанції враховуючи, що види цільового призначення земельних ділянок (для будівництва та обслуговування будівель закладів освіти 03.02; для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги 03.03; для будівництва та обслуговування будівель торгівлі 03.07; для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування 03.08; для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку 03.10; для будівництва та обслуговування будівель закладів побутового обслуговування 03.13) передбачають здійснення підприємницької діяльності з метою отримання прибутку, і відповідач не обґрунтувавши встановлену орендну плату у розмірі 11% від нормативної грошової оцінки лише для земельних ділянок із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги 03.03, при тому, що для усіх інших видів цільового призначення земельних ділянок встановлено орендну плату у 3% від нормативної грошової оцінки – суд першої інстанції на переконання позивача дійшов правильних висновків, що відповідачем для інших суб`єктів господарювання надані кращі, порівняно з позивачем, можливості для господарювання.
Крім того, на спростування доводів апеляційної скарги стосовно визначеного коефіцієнта, який враховує особливості використання земельної ділянки в межах категорії земель за основним цільовим призначенням, позивач акцентує увагу на тому, що в основі свого обґрунтування до оскаржуваного рішення відповідач виходив з необхідності усунення ознак проявів податкової дискримінації шляхом встановлення однакових умов до платників податків (землекористувачів), у яких перебувають земельні ділянки громадської забудови, необхідних землекористувачам для проведення економічних видів діяльності пов`язаних з отриманням прибутку, а тому і необхідності проведення коригування ставки орендної плати пропорційно до різниці значень коефіцієнту (0,7 та 2,5), який враховує цільове призначення земельної ділянки, тобто, для збільшення не менш як в 3,6 разів ставку плати (до 11-12% НГО) для земельних ділянок громадської забудови у яких коефіцієнт, що використовується для визначення даних нормативної оцінки землі (Кцп/Кф) встановлений на рівні 0,7, оскільки зазначений коефіцієнт безпосередньо впливає на розмір плати за землю. Разом з тим, посилаючись на положення п.3 Методики нормативної грошової оцінки земельних ділянок, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 3 листопада 2021 року № 1147 і на встановлені Додатком 8 до Методики розміри коефіцієнта, який враховує цільове призначення земельної ділянки (Кцп), позивач акцентує увагу на тому, що для земельних ділянок із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги 03.03, встановлено коефіцієнт, який враховує цільове призначення земельної ділянки (Кцп) в розмірі 0,7. Оскільки Методика розроблена законодавцем для встановлення методологічних засад проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок, яка застосовується у випадках, визначених Законом України «Про оцінку земель», то й розміри коефіцієнта, який враховує цільове призначення земельної ділянки (Кцп), встановлені на законодавчому рівні, з урахуванням соціальної направленості цільових призначень земельних ділянок, ніяк не взаємопов`язані з визначенням розміру відсотка від нормативної грошової оцінки для встановлення орендної плати.
Також, наголошуючи на висловленій відповідачем у цій справі позиції в частині встановлення річного розміру орендної плати для земельних ділянок з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги (код згідно з Класифікатором видів цільового призначення земельних ділянок – 03.03) на рівні 11 відсотків від їх нормативної грошової оцінки саме тим, що фізичні/юридичні особи, які також використовують земельні ділянки на яких знаходяться адміністративні будівлі, приватні медичні центри для провадження тієї ж підприємницькою діяльності, пов`язаної з отриманням прибутку, а також тим, що земельні ділянки з видом цільового призначення 03.03, 03.15 мають перевагу перед іншими фізичними/юридичними особами, що займаються підприємницькою діяльності, оскільки значення коефіцієнта Кмц (Кф) для таких земельних ділянок встановлено на рівні 0,7, тобто, того, що розмір орендної плати для земельних ділянок із видом цільового призначення 03.03, 03.15 в 3,6 разів менший за аналогічні земельні ділянки із кодами 03.07, 03.08, 03.09, 03.10, 03.13 – позивач підкреслює, що у вказаний спосіб відповідач фактично порівнював значення коефіцієнта Кмц (Кф) земельних ділянок різних видів цільового призначення, а натомість суб`єкти господарювання, які використовують земельні ділянки однакового з ТОВ «КРАМ ІНВЕСТ» цільового призначенням – для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги 03.03, а саме: Комунальне некомерційне підприємство «Запорізька обласна клінічна дитяча лікарня» (код ЄДРПОУ – 05498737) та Комунальна установа «Запорізька обласна станція переливання крові» (код ЄДРПОУ – 05499085) – були взагалі звільнені від сплати земельного податку на підставі пп.282.1.4. п.282.1. ст.282 Податкового кодексу України, і такий підхід встановлений в інших містах України, зокрема в Києві та Харкові встановлено порівняно з містом Запоріжжям в 4 рази менший відсоток розміру орендної плати для цільового призначення земельних ділянок – для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги 03.03, а саме, стосовно: ТОВ «МЕДИЧНИЙ ЦЕНТР «ДОБРОБУТ-ПОЛІКЛІНІКА» (код ЄДРПОУ – 38806862) якому згідно з Додатком 11 до рішення Київської міської ради «Про бюджет міста Києва на 2025 рік» від 05 грудня 2024 року № 426/10234 мінімальний розмір орендної плати (у відсотках від нормативної грошової оцінки) встановлено 3% для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги 03.03; та ТОВ «МІЛЛЗ» (ЄДРПОУ– 35244857) якому згідно з Додатком до рішення 19 сесії Харківської міської ради 5 скликання «Про затвердження «Положення про порядок визначення розмірів орендної плати при укладанні договорів оренди землі в м. Харкові» від 27.02.2008 р. № 41/08 ставка річної орендної плати (відсоток від нормативної грошової оцінки) встановлено 3% використання земельної ділянки «Охорона здоров`я та соціальна допомога»). 
Окремо позивач зауважує на безпідставності доводів апеляційної скарги відповідача про відсутність підстав для погодження проектів рішень органів місцевого самоврядування з Антимонопольним комітетом України з посиланням на те, що органи місцевого самоврядування вправі приймати рішення щодо встановлення ставок та пільг з місцевих податків та/або зборів та/або рішень про внесення змін до таких рішень без попереднього погодження з Антимонопольним комітетом, та застосування положень ЗУ «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». Вважає такі доводи відповідача необґрунтованими та хибними, оскільки посилаючись на законодавчі норми, які не застосовуються на період дії воєнного стану на території України, відповідачем проігноровано положення Закону України «Про Антимонопольний комітет України», який саме у ст.1 і визначає, що Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері публічних закупівель, а у ст.20 якого. (не скасованої та підлягаючої застосуванню на період дії воєнного стану на території України) встановлено, що органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю зобов`язані погоджувати з Антимонопольним комітетом України, його територіальними відділеннями проекти нормативно-правових актів та інших рішень, які можуть вплинути на конкуренцію, зокрема щодо створення суб`єктів господарювання, встановлення і зміни правил їх поведінки на ринку, або такі, що можуть призвести до недопущення, усунення, обмеження чи спотворення конкуренції на відповідних ринках, а також одержувати дозвіл Антимонопольного комітету України на концентрацію у випадках, передбачених законом. 
За наведених норм Закону України «Про Антимонопольний комітет України» та з урахуванням положень ст.15 Закону України «Про захист економічної конкуренції», наголошуючи на тому, що у разі прийняття нормативно-правових актів, які можуть вплинути на конкуренцію, органи місцевого самоврядування зобов`язані погоджувати відповідні проекти з Антимонопольним комітетом чи його територіальними відділеннями, і при установленні податків та зборів слід дотримуватись як принципів податкового законодавства, зокрема шляхом встановлення таких податків і зборів та їх розмірів, які б не мали впливу на конкурентоздатність платників податків, так і вимог Закону України «Про захист економічної конкуренції», яким чітко встановлено поширення його норм і на відносини між органами місцевого самоврядування та суб`єктами господарювання – позивач акцентує увагу, що сама лише можливість настання негативних наслідків для конкуренції є достатньою умовою визнання дій, передбачених частинами першою та другою статті 15 Закону України «Про захист економічної конкуренції» порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, що повністю узгоджується з висновками Верховного Суду, які стосуються застосування норм права у подібних правовідносинах та які викладені у постановах від 17.01.2022 по справі № 640/9593/20 та від 17.08.2021 по справі № 904/4062/20.
Отже, оскільки в оскаржуваному рішенні відповідача відсутня інформація про погодження його проекту з територіальним відділенням Антимонопольного комітету України, так само як ця інформація відсутня у пояснювальній записці до проекту оскаржуваного рішення відповідача, чим підтверджується не погодження такого рішення з територіальним відділенням Антимонопольного комітету України, позивач підкреслює, що оскаржуване у цій справі рішення було прийнято з порушенням вимог чинного законодавства України, а саме: пп.4.1.2, 4.1.8 п.4.1. ст.4 Податкового кодексу України, ст.1 і ст.6 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», ст.15 Закону України «Про захист економічної конкуренції», ст.20 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», що саме і є підставою для визнання його протиправним та нечинним в частині встановлення у додатку до вказаного рішення річного розміру орендної плати для земельних ділянок з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги (код згідно з Класифікатором видів цільового призначення земельних ділянок – 03.03) на рівні 11 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, що правильно позивач вважає враховано судом першої інстанції під час вирішення спору у цій справі, тому підсумовуючи усе вищенаведене, позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідно до ч.1 ст. 308 та п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає дану справу в порядку письмового провадження за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Обговоривши доводи апеляційної скарги відповідача та відзиву на цю скаргу з боку позивача, перевіривши за матеріалами справи повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин та правильність їх юридичної оцінки, а також застосування до них норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення вимог апеляційної скарги стосовно скасування рішення суду першої інстанції у цій справі та для ухвалення іншого рішення про відмову у задоволені вимог позивача, виходячи з нижченаведеного.
Як встановлено за матеріалами справи, предметом оскарження у цій справі є рішення Запорізької міської ради від 04.12.2024 за №103 «Про внесення змін до рішення від 28.11.2018 №26 «Про встановлення розміру орендної плати за землю» в частині встановлення у Додатку до вказаного Рішення річного розміру орендної плати для земельних ділянок з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги (код згідно з Класифікатором видів цільового призначення земельних ділянок – 03.03) на рівні 11 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, тому судом першої інстанції було детально текстуально досліджено як зміст прийнятого Запорізькою міською радою на підставі абзацу другого і третього пункту 284.1 статті 284 Податкового кодексу України та пункту 24 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення від 28.11.2018 за №26 «Про встановлення розміру орендної плати за землю» і Додатку до вказаного рішення «Розміри орендної плати за використання земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності (у відсотках від їх нормативної грошової оцінки)», так і зміст прийнятого Запорізькою міською радою відповідно до положень Конституції України, Податкового кодексу України, Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами), «Про внесення змін до деяких законів України щодо функціонування державної служби та місцевого самоврядування у період дії воєнного стану» рішення від 04.12.2024 за №103 «Про внесення змін до рішення від 28.І1.2018 №26 "Про встановлення роз міру орендної плати за землю"», проект якого з «ПОЯСНЮВАЛЬНОЮ ЗАПИСКОЮ до проекту рішення Запорізької міської ради «Про внесення змін до рішення від 28.11.2018 №26 «Про встановлення розміру орендної плати за землю»» (підписаної Головою постійної комісії з питань соціального та економічного розвитку, бюджету і фінансів К.Неряновим, Головою постійної комісії з питань регуляторної політики, розвитку підприємництва, торгівлі та послуг О.Кобзарюком, Головою постійної комісії з питань комунальної власності, ресурсів, приватизації, архітектури та земельних відносин В.Полюсовим), за поданням Голови постійної комісії з питань соціального та економічного розвитку, бюджету і фінансів К.Нерянова, Голови постійної комісії з питань регуляторної політики, розвитку підприємництва, торгівлі та послуг О.Кобзарюка, Голови постійної комісії з питань комунальної власності, ресурсів, приватизації, архітектури та земельних відносин ОСОБА_1 до Секретаря Запорізької міської ради Р.Харченко, останньою 02.12.2024 було запропоновано включити в додаткові питання порядку денного 26 сесії Запорізької міської ради.
Під час вирішення спору у цій справі судом першої інстанції правильно бралося до уваги, що метою прийняття проекту рішення Запорізької міської ради від 28.11.2018 за №26
«Про внесення змін до рішення від 28.11.2018 №26 "Про встановлення розміру орендної плати за землю", зокрема, за змістом пункту другого вказаної «ПОЯСНЮВАЛЬНОЇ ЗАПИСКИ до проекту рішення стала «Підтримка в період воєнного стану з боку органу місцевого самоврядування суб`єктів господарювання, майно якого було пошкоджено внаслідок збройної агресії Російської Федерації та створення умов для відновлення провадження господарської діяльності на території міста», а пунктом третім вказаної «ПОЯСНЮВАЛЬНОЇ ЗАПИСКИ до проекту рішення було прописано, що «Проектом рішення передбачається встановити на території міста розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної форми власності, в тому числі, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, пошкоджені внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією РФ проти України». 
Обґрунтовуючи необхідність прийняття оскаржуваного у цій справі рішення мотивовано у пункті першому зазначеної ПОЯСНЮВАЛЬНОЇ ЗАПИСКИ мотивовано тим, що: «Земельний кодекс України передбачає, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. При цьому, податкові правовідносини, як окремий і самостійний вид відносин, унормовуються, насамперед, Податковим кодексом України, положення якого можуть бути змінені виключно шляхом внесення змін до нього відповідними законами України, а усі нормативно-правові акти, які входять до складу податкового законодавства України, повинні прийматися на підставі, за правилами та на виконання цього Кодексу. Правовідносини щодо встановлення місцевих податків і зборів та податкових пільг зі сплати місцевих податків і зборів шляхом прийняття відповідних рішень міськими радами також охоплюються сферою дії Податкового кодексу України. Ґрунтуючись на положеннях п.12.3.7 ПК України, п.69.34 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, які ухвалені Законом України від 11.04.2023 №3050-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно» необхідно зазначити наступне. Нормами підпункту 69.34 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України визначено, що тимчасово, на період дії воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, по 31 грудня року, в якому припинено або скасовано воєнний стан, до рішень сільських, селищних міських рад, військових адміністрацій або військово-цивільних адміністрацій щодо встановлення ставок та пільг з місцевих податків та/або зборів та/або рішень про внесення змін до таких рішень не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпунктів 12.3.3, 12.3.4 і 12.3.7 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 цього Кодексу та Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", частини 4 статті 15 Закону України "Про доступ до публічної інформації", Закону України "Про державну допомогу суб`єктам господарювання". Сформована позиція органів виконавчої влади щодо питання звільнення від сплати плати за землю або надання пільг для земельних ділянок, на яких розташоване пошкоджене майно внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України викладена у листах Міністерства Фінансів України від 17.10.2024 № 11230-01-5/30051, Міністерства розвитку громад та територій України від 17.10.2024 та Державної податкової служби України від 17.10.2024 № 13076/5/99-00-04-05, в яких зазначено, що Податковим кодексом України та Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено повноваження органів місцевого самоврядування в частині місцевих податків і зборів, а саме сільські, селищні, міські ради мають можливість своїми рішеннями регулювати ставки місцевих податків і зборів у межах визначеного граничного розміру (у діапазоні від « 0» до максимально встановлених ПКУ) та встановлювати пільги із їх сплати з огляду на зовнішні і внутрішні фактори, що впливають на розвиток відповідних територій. Отже, органам місцевого самоврядування (військовим адміністраціям та військово-цивільним адміністраціям), з урахуванням підпункту 69.34 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX Кодексу на період дії воєнного стану надана можливість встановлювати загальні та індивідуальні пільги по сплаті місцевих податків і зборів, шляхом прийняття відповідних рішень. З початку введення воєнного стану в Україні на території міста Запоріжжя наявні суб`єкти речових прав на земельні ділянки, майно яких було пошкоджено у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, внаслідок чого було завдано матеріальної шкоди, погіршились умови використання земельних ділянок для обслуговування об`єктів нерухомого майна та/або здійснення господарської діяльності частково або повністю зупинилось. До Запорізької міської ради надходять численні звернення землекористувачів (платників податку) щодо необхідності зменшення податкового навантаження в частині плати за землю та земельні ділянки, на яких' розташовані об`єкти житлової та/або нежитлової нерухомості, пошкоджені внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України та адаптування рішень міської ради до умов воєнного стану шляхом встановлення справедливих ставок плати за землю, на яких розташоване майно, що було пошкоджене або зруйноване». 
А у пункті четвертому «ПОЯСНЮВАЛЬНОЇ ЗАПИСКИ до проекту рішення Запорізької міської ради від 28.11.2018 за №26 «Про внесення змін до рішення від 28.11.2018 №26 "Про встановлення розміру орендної плати за землю"» чітко зазначено, що «Нормативно-правовими актами у даній сфері правового регулювання є: Конституція України, Податковий кодекс України, Закон України «Про місцеве самоврядування», Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо функціонування державної служби та місцевого самоврядування у період дії воєнного стану», Закон України «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України»» за зазначенням у пункті п`ятому цієї ПОЯСНЮВАЛЬНОЇ ЗАПИСКИ стосовно фінансово-економічного обґрунтування зазначено, що реалізація даного проекту рішення не потребує додаткових витрат з міського бюджету.
Разом з тим, як встановлено судом, рішенням Запорізької міської ради від 04.12.2024 за №103 «Про внесення змін до рішення від 28.11.2018 №26 "Про встановлення роз міру орендної плати за землю"» було вирішено: 1). Внести зміни в додаток рішення Запорізької міської ради від 28.11.2018 №26 "Про встановлення розміру орендної плати за землю", виклавши його в новій редакції (додається). 1.1. Встановити, що пункти 18,19, 20 додатку до рішення міської ради від 28.11.2018 №26 діє тимчасово до 31.12.2025 року; 2). Дане рішення є підставою для укладання додаткових угод про внесення змін (в частині розміру орендної плати) до Договорів оренди землі; 3). Дане рішення набирає чинності з дня його офіційного оприлюднення та вводиться в дію з 01.01.2025 року; 4). Контроль за виконанням даного рішення покласти на заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради Романа ТАРАНА, заступника міського - голови з питань діяльності виконавчих органів ради Еллу СЛЕПЯН та постійну комісію міської ради з питань комунальної власності, ресурсів, приватизації, архітектури та земельних відносин (Василь Полюсов), постійну комісію міської ради з питань соціального та економічного розвитку, бюджету і фінансів (Кирило Нерянов), постійну комісію міської ради з питань регуляторної політики, розвитку підприємництва, торгівлі та послуг (Олександр Кобзарюк).», а у Додатку «Розміри орендної плати за використання земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності (у відсотках від їх нормативної грошової оцінки)» до вказаного рішення Запорізької міської ради від 04.12.2024 за №103 «Про внесення змін до рішення від 28.11.2018 №26 "Про встановлення роз міру орендної плати за землю"» зазначено, що: «… №з/п – 15. Річний розмір орендної плати у відсотках від їх нормативної грошової оцінки – 11. На які землі розповсюджується – Земельні ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги (код згідно з Класифікатором видів цільового призначення земельних ділянок - 03.03)». 
Оскільки вказане Рішення Запорізької міської ради від 04.12.2024 за №103 «Про внесення змін до рішення від 28.11.2018 №26 "Про встановлення роз міру орендної плати за землю"» з Додатком оприлюднена на офіційному сайті Запорізької міської ради 10.12.2024 року та вступило в дію з 01.01.2025 року, і за твердженням позивача у цій справі цим рішенням порушено його права шляхом використання Запорізькою міською радою своїх повноважень з метою дискримінації закладів охорони здоров`я приватної форми власності та створення умов для зменшення їх прибутковості, збільшення варти їх послуг та відповідно зменшення доступності медичних послуг для населення, оскільки плата за оренду земельних ділянок відноситься до інших прямих витрат та відповідно її збільшення у 3,67 рази підвищує собівартість медичних послуг, що в свою чергу зменшує їх доступність для мешканців м. Запоріжжя та суперечить нормам ст.32 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Вказуючи на порушення відповідачем у спірному випадку вимог ч.2 ст.2 КАСУ, п.3.1. ст.3, пп.4.1.2. пп.4.1.8. п.4.1 ст.4, пп.282.1.4. п.282.1. ст.282 Податкового кодексу України, ст.ст.1, 5, 6 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», ст.ст.1, 15 Закону України «Про захист економічної конкуренції», ст.20 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», позивач вважаючи протиправним встановлення відповідачем річного розміру орендної плати для земельних ділянок з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги (код згідно з Класифікатором видів цільового призначення земельних ділянок – 03.03) на рівні 11 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, тобто, встановлення для позивача розміру орендної плати в розмірі вищому, ніж іншим суб`єктам господарювання, та створення тим самим позивачу нерівних умов у конкуренції порівняно з іншими суб`єктами господарювання, позивач звернувся до суду за захистом своїх права з позовом у цій справі вимагаючи визнати протиправним та нечинним рішення Запорізької міської ради від 04.12.2024 № 103 «Про внесення змін до рішення від 28.11.2018 № 26 «Про встановлення розміру орендної плати за землю» в частині встановлення у додатку до вказаного рішення річного розміру орендної плати для земельних ділянок з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги (код згідно з Класифікатором видів цільового призначення земельних ділянок – 03.03) на рівні 11 відсотків від їх нормативної грошової оцінки».
На обґрунтування заявлених у цій справі вимог позивач посилається зокрема на те, що оскаржуваним у цій справі Рішенням Запорізької міської ради № 103 «Про внесення змін до рішення від 28.11.2018 № 26 «Про встановлення розміру орендної плати за землю» внесено нові категорії земель і на окремі землі змінено річний розмір орендної плати у відсотках від їх нормативної грошової оцінки, зокрема: для земельних ділянок з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги (код згідно з Класифікатором видів цільового призначення земельних ділянок – 03.03). 
Проте, як зазначив позивач звертаючись за судовим захистом своїх прав, аналіз Додатків до рішень Запорізької міської ради від 28.11.2018 № 26 та від 04.12.2024 № 104 свідчить про вибіркове підвищення відповідачем річного розміру орендної плати за використання земельних ділянок (у відсотках від їх нормативної грошової оцінки), і до прикладу вказує, що порівняно з 2018 роком «земельні ділянки, надані для розташування автозаправних станцій, газових автозаправних станцій», «земельні ділянки, зайняті фінансовими установами, їх підрозділами» та «земельні ділянки, надані для розташування об`єктів по торгівлі ювелірними виробами» у 2024 році не зазнали змін, ставки на ці землі залишились незмінними – 6%, 8% та 8% відповідно, але при цьому, землі з кодом 03.03. було виокремлено з категорії «інші земельні ділянки м. Запоріжжя» (ставка – 3%) та виведено у Додатку до Рішення Запорізької міськради від 04.12.2024 №104 у окрему категорію «земельні ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги» - 11%. Зважаючи на наведене, позивач наголошує, що наслідком прийняття Запорізькою міською радою рішення від 04.12.2024 № 103 стало також порушення норм Закону України «Про захист економічної конкуренції», що також є підставою для визнання протиправним і скасуванню цього рішення міськради в частині порушених прав та інтересів позивача. Наголошує також, що оскаржуване рішення відповідача та пояснювальна записка до нього не містять належних обґрунтувань правомірності встановлення для земельних ділянок з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги орендної плати у майже найвищому з можливих розмірів орендної плати у 11 відсотків від нормативної грошової оцінки (найвищий з можливих розмірів орендної плати - 12 відсотків від нормативної грошової оцінки земель), хоча при цьому згідно п.3.2. оскаржуваного рішення відповідача, для земельних ділянок, зайнятих закладами охорони здоров`я, які розташовані на о. Хортиця, встановлено розмір орендної плати у 3 відсотки від нормативної грошової оцінки земель. Окрім того, акцентує увагу на тому, що створені відповідачем заклади охорони здоров`я комунальної форми власності, які у передбачених законом випадках можуть надавати послуги з медичного обслуговування населення за плату від юридичних та фізичних осіб, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 05.07.2024 № 781 «Деякі питання надання послуг з медичного обслуговування населення за плату від юридичних і фізичних осіб» та на підставі пп.282.1.4. п.282.1. ст.282 Податкового кодексу України взагалі звільнені від сплати земельного податку і повністю утримуються за кошти державного та місцевих бюджетів.
Оскільки Запорізькою міською радою не приймались загальні правила у вигляді нормативно-правового акту щодо порядку визначення розміру орендної плати в межах, визначених Податковим кодексом України, за користування землею у м.Запоріжжі, позивач також вважає, що відсутність будь-яких правил, положення чи методики визначення ставок орендної плати чи хоча б матеріалів опрацювання заяви ініціатора прийняття оскаржуваного рішення компетентними постійними комісіями міської ради, у спірному питанні поставили позивача у залежність не від верховенства права, а від суб`єктивних чинників, пов`язаних з особою відповідача, волі посадових осіб міської ради, яка з огляду на викладене не може бути абсолютною. Підкреслює, що саме відсутність єдиних ставок орендної плати (або їх фіксованого виразу, відповідно до виду функціонального призначення земель) дало можливість Запорізькій міській раді суб`єктивно визначати розмір ставки орендної плати для кожного з вищезазначених суб`єктів господарювання окремо, але такі дії суперечать нормам конкурентного законодавства, оскільки створюють суб`єктам господарювання нерівні умови діяльності порівняно з конкурентами, які діють на одному товарному ринку. Таким чином, ТОВ «КРАМ ІНВЕСТ» вказує, що встановлення позивачу більшого розміру орендної ставки за користування земельною ділянкою, тим самим було створено дискримінаційні умови господарської діяльності у порівнянні з іншими суб`єктами господарювання, які діють на ринку надання медичних послуг в місті Запоріжжі та яким встановлено менший розмір орендної ставки. Також позивач зазначає, що відповідно до Додатку № 59 до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України 17.10.2012 № 1051 «Класифікатор видів цільового призначення земельних ділянок», у категорії 03 секції В «Земельні ділянки громадської забудови (земельні ділянки, які використовуються для розміщення громадських будівель і споруд (готелів, офісних будівель, торговельних будівель, для публічних виступів, для музеїв та бібліотек, для навчальних та дослідних закладів, для лікарень та оздоровчих закладів), інших об`єктів загального користування)» передбачені зокрема, наступні види цільового призначення земельних ділянок: Для будівництва та обслуговування будівель закладів освіти 03.02; Для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги 03.03; Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі 03.07; Для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування 03.08; Для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку 03.10; Для будівництва та обслуговування будівель закладів побутового обслуговування 03.13, і усі зазначені види цільового призначення земельних ділянок передбачають здійснення підприємницької діяльності з метою отримання прибутку, проте відповідачем орендну плату у розмірі 11 відсотків від нормативної грошової оцінки було встановлено лише для земельних ділянок із цільовим призначенням: Для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги 03.03, а для усіх інших видів цільового призначення земельних ділянок встановлено орендну плату у 3 відсотки від нормативної грошової оцінки, і тим самим надані кращі можливості для господарювання для інших суб`єктів господарювання порівняно з позивачем. Посилаючись на рішенням Запорізької міської ради від 30.06.2015 за № 7, яким затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя, виконану Українським державним науково-дослідним інститутом проектування міст «Діпромісто» та затверджено базову вартість 1 м. кв. земель м.Запоріжжя з урахуванням коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель за 2014 рік, в розмірі 299,14 грн., а також затверджено економіко-планувальне зонування території міста Запоріжжя та коефіцієнти місцерозташування (Км2) згідно з додатком 1, і коефіцієнти впливу локальних факторів (Км3) згідно з додатком 2 та введено в дію нормативну грошову оцінку земель міста з 01.01.2016 року, позивач вважає, що за умови встановлення відповідачем базової вартості 1 м.кв. земель м.Запоріжжя для земельних ділянок, наданих в оренду суб`єктам господарювання на території м. Запоріжжя, в однаковому розмірі, сума сплаченої орендної плати за земельну ділянку має бути однаковою, та залежати від розміру отриманої в оренду земельної ділянки, а не від виду економічної діяльності, який здійснює орендар. 
Більш того, на переконання позивача виходячи з положень ч.4 ст.20 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» вважає, що у разі прийняття нормативно-правових актів, які можуть вплинути на конкуренцію, органи місцевого самоврядування зобов`язані погоджувати відповідні проекти з Антимонопольним комітетом чи його територіальними відділеннями, а при установленні податків та зборів відповідач зобов`язаний був дотримуватися як принципів податкового законодавства, зокрема шляхом встановлення таких податків і зборів та їх розмірів, які б не мали впливу на конкурентоздатність платників податків, так і вимог Закону України «Про захист економічної конкуренції», яким чітко встановлено поширення його норм і на відносини між органами місцевого самоврядування та суб`єктами господарювання. При цьому сама лише можливість настання негативних наслідків для конкуренції є вже достатньою умовою визнання дій, передбачених частинами першою та другою ст.15 Закону України «Про захист економічної конкуренції» порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, і оскільки у пояснювальній записці до проекту оскаржуваного рішення відповідача та в оскаржуваному рішенні відповідача відсутня інформація про погодження його проекту з територіальним відділенням Антимонопольного комітету України, позивач наполягає на тому, що порушення наведених вимог Законів України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», «Про захист економічної конкуренції» та «Про Антимонопольний комітет України» є окремою самостійною підставою для визнання протиправним та нечинним рішення міськради від 04.12.2024 № 103 в частині встановлення у додатку до вказаного рішення річного розміру орендної плати для земельних ділянок з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги (код згідно з Класифікатором видів цільового призначення земельних ділянок – 03.03) на рівні 11 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, оскільки вказане рішення міськради стосовно плати за землю перебуває у площині законодавства про захист економічної конкуренції, і відповідач не мав права допускати занадто широке й довільне розуміння (тлумачення) дискреції у питанні визначення ставки орендної плати під час прийняття оскаржуваного рішення.
Як встановлено колегією суддів, вирішуючи спір у цій справі по суті, суд першої інстанції обговоривши доводи позивача та відповідача по справі, оцінивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, правильно виходив з положень: пп.4.1.2. пп.4.1.8. пп.4.1.9. п.4.1. п.4.5. ст.4, пп.12.3.1. пп.12.3.2. пп.12.3.4. пп.12.3.7. п.12.3. пп.12.3.4. пп.12.3.8. п.12.3. і пп.12.4.3. п.12.4. та п.12.5. ст.12, пп.288.5.1. і пп.288.5.2. п.288.5. ст.288 Податкового кодексу України; пп.69.34 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України за яким тимчасово, на період дії воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, по 31 грудня року, в якому припинено або скасовано воєнний стан, до рішень сільських, селищних, міських рад, військових адміністрацій або військово-цивільних адміністрацій щодо встановлення ставок та пільг з місцевих податків та/або зборів та/або рішень про внесення змін до таких рішень не застосовуються вимоги пп.4.1.9 п.4.1 та п.4.5 ст.4, пп.12.3.3, пп.12.3.4 і пп.12.3.7 п.12.3, пп.12.4.3 п.12.4 та п.12.5 ст.12 цього Кодексу та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» і ч.4 ст.15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та Закону України «Про державну допомогу суб`єктам господарювання»; ч.15 ст.46, ст.47 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» і положень затвердженого 21.12.2020 Рішенням Запорізької міської ради Регламенту Запорізької міської ради, (зі змінами); а також п.3 ч.1 ст.1, ч.1 ст.5, ч.2 ст.6  Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні»; ст.15 Закону України «Про захист економічної конкуренції»; ст.20 Закону України «Про Антимонопольний комітет України»; ч.1 ст.16 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» і Додатку №59 «Класифікатор видів цільового призначення земельних ділянок» до затвердженого 17.10.2012 постановою Кабінету Міністрів України №1051 «Порядку ведення Державного земельного кадастру».
На підставі правового аналізу наведених у попередньому абзаці норм та виходячи з затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України №376 від 28.02.2025 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.03.2025 за №380/43786 «Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» за яким Запорізька міська територіальна громада з 01.02.2023 відносяться до території можливих бойових дій, на переконання колегії суддів суд першої інстанції керуючись визначеними ч.2 ст.2 КАС України критеріями правомірності рішень суб`єктів владних повноважень, цілком обґрунтовано виходив з того, що відповідачем по справі не доведена необхідність встановлення орендної плати позивачу з 01.01.2025 у розмірі 11% від нормативної грошової оцінки лише для земельних ділянок із цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги 03.03, який позивачу до 01.01.2025 був встановлений у розмірі 3% річного розміру орендної плати у відсотках від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
Встановлення відповідачем орендної плати у розмірі 11% від нормативної грошової оцінки лише для земельних ділянок із цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги 03.03, прийнято всупереч «Меті прийняття проекту рішення» наведеній у «ПОЯСНЮВАЛЬНІЙ ЗАПИСЦІ до проекту рішення Запорізької міської ради «Про внесення змін до рішення від 28.11.2018 №26 "Про встановлення розміру орендної плати за землю"», а саме – «Підтримка в період воєнного стану з боку органу місцевого самоврядування суб`єктів господарювання, майно якого було пошкоджено внаслідок збройної агресії Російської Федерації та створення умов для відновлення провадження господарської діяльності на території міста.».
При цьому, судом першої інстанції правильно наголошувалося, що за наданою листом Департаменту охорони здоров`я Запорізької обласної військової адміністрації від 15.07.2025 за №01.Л/67-інф інформацією по м.Запоріжжю та Запорізькій області станом на 01.01.2025 у порівнянні зі станом на 31.12.2015, на 31.12.2020 спостерігається суттєве зменшення кількості медичних установ (закладів охорони здоров`я), кількості лікарів, середнього та молодшого медичного персоналу, і оскільки Запорізька міська територіальна громада з 01.02.2023 відносяться до території можливих бойових дій суд цілком обґрунтовано зазначив, що у спірному випадку оскаржуване рішення відповідача призводить до підвищення вартості медичних послуг для населення у приватних закладах охорони здоров`я, до припинення діяльності приватних закладів охорони здоров`я через не конкурентоспроможність з закладами державної та комунальної форми власності, тощо, а відповідно, оскаржуване рішення відповідача не сприяє розвитку закладів охорони здоров`я усіх форм власності, що в свою чергу суперечить припису ч.1 ст.16 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я».
Колегія суддів у повному обсязі погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції, оскільки фактичне підвищення позивачу орендної плати, що базується на значному зростанні відсотку ( з 3% до 11%) від нормативної грошової оцінки нормативної грошової оцінки землі беззаперечно збільшує витрати медичного закладу позивача, призводить до підвищення собівартості та, як наслідок, вартості медичних послуг для населення, що знижує їх доступність та конкурентоспроможність приватної медицини, а відповідно, підвищення цін може не тільки знизити попит на послуги медичного закладу позивача, основним видом діяльності якого є «Загальна медична практика - код 86.21, та який є користувачем земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:01:017:0157, місце розташування земельної ділянки: Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Святого Миколая, 27, роблячи ТОВ «КРАМ ІНВЕСТ» менш конкурентоспроможними порівняно з іншими суб`єктами господарювання, яким оскаржуваним у цій справі рішенням встановлено орендну плату у 3 відсотки від нормативної грошової оцінки, у тому числі і порівняно зі створеними відповідачем закладами охорони здоров`я комунальної форми власності (Комунальне некомерційне підприємство «ЗАПОРІЗЬКА ОБЛАСНА КЛІНІЧНА ДИТЯЧА ЛІКАРНЯ» ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ (код ЄДРПОУ 05498737) та Комунальної установи «Запорізька обласна станція переливання крові» Запорізької обласної ради (код ЄДРПОУ 05499085), які відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 05.07.2024 № 781 «Деякі питання надання послуг з медичного обслуговування населення за плату від юридичних і фізичних осіб» на підставі пп.282.1.4. п.282.1. ст.282 Податкового кодексу України взагалі звільнені від сплати земельного податку і повністю утримуються за кошти державного та місцевих бюджетів, і тим самим вказаним суб`єктам господарювання відповідачем, як органом місцевого самоврядування, надані кращі можливості для господарювання порівняно з позивачем, що дійсно суперечить прописаним ст.16 Закону обов`язкам органів місцевого самоврядування сприяти розвитку закладів охорони здоров`я усіх форм власності. 
Тим більш, що оскаржуване у цій справі рішення Запорізької міської ради від 04.12.2024 № 103 «Про внесення змін до рішення від 28.11.2018 № 26 «Про встановлення розміру орендної плати за землю» в частині встановлення у додатку річного розміру для позивача орендної плати на земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги (код згідно з Класифікатором видів цільового призначення земельних ділянок – 03.03) на рівні 11 відсотків від їх нормативної грошової оцінки не тільки суперечить визначеній у «ПОЯСНЮВАЛЬНІЙ ЗАПИСЦІ» до проекту цього рішення меті: «Підтримки в період воєнного стану з боку органу місцевого самоврядування суб`єктів господарювання, майно якого було пошкоджено внаслідок збройної агресії Російської Федерації та створення умов для відновлення провадження господарської діяльності на території міста» (п.2), та «сформованій позиції органів виконавчої влади щодо питання звільнення від сплати плати за землю або надання пільг для земельних ділянок, на яких розташоване пошкоджене майно внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, що викладалася у листах Міністерства Фінансів України від 17.10.2024 № 11230-01-5/30051, Міністерства розвитку громад та територій України від 17.10.2024 та Державної податкової служби України від 17.10.2024 № 13076/5/99-00-04-05, та в яких зазначалося, що Податковим кодексом України і Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено повноваження органів місцевого самоврядування в частині місцевих податків і зборів своїми рішеннями регулювати ставки місцевих податків і зборів у межах визначеного граничного розміру (у діапазоні від « 0» до максимально встановлених ПКУ) та встановлювати пільги із їх сплати з огляду на зовнішні і внутрішні фактори, що впливають на розвиток відповідних територій», а також того, з початку введення воєнного стану в Україні на території міста Запоріжжя … погіршились умови використання земельних ділянок для обслуговування об`єктів нерухомого майна та/або здійснення господарської діяльності частково або повністю зупинилось, і до Запорізької міської ради надходять численні звернення землекористувачів (платників податку) щодо необхідності зменшення податкового навантаження в частині плати за землю та земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти житлової та/або нежитлової нерухомості та для адаптування рішень міської ради до умов воєнного стану шляхом встановлення справедливих ставок плати за землю, на яких розташоване майно, що було пошкоджене або зруйноване» (п.1), а й на переконання колегії суддів не відповідає умовам сьогодення в реаліях збройної агресії Російської Федерації та дійсного стану міста Запоріжжя, територія якого відповідно до затвердженого 28.02.2025 наказом Міністерства розвитку громад та територій України №376 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.03.2025 за №380/43786 «Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» віднесена до території можливих бойових дій, і яке хоча наразі не перебуває безпосередньо в районі проведення воєнних (бойових) дій або в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), але постійно потерпає від обстрілів росії дронами, фугасними авіабомбами, балістичними ракетами, тощо, а 2025 рік для Запорізької області був одним із найскладніших за весь час повномасштабної війни (що є загальновідомим фактом). 
За наведених обставин, які є беззаперечним доказом того, що оскаржуване у цій справі рішення відповідача прямо впливає на фінансове навантаження медичного бізнесу позивача в умовах війни, що відповідно буде мати негативні наслідки для кінцевих споживачів послуг позивача, тобто, мешканців міста Запоріжжя, які у такий спосіб фактично будуть позбавлені можливості отримати доступні для них медичні послуги позивача, колегія суддів визнає цілком обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що оскаржуване у цій справі рішення відповідача перебуває у площині законодавства про захист економічної конкуренції, і відповідно приймаючи рішення в частині встановлення у додатку річного розміру для позивача орендної плати на земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги (код згідно з Класифікатором видів цільового призначення земельних ділянок – 03.03) Запорізька міська рада зобов`язана була дотримуватися вимог пп.4.1.2, 4.1.8 п.4.1. ст.4 Податкового кодексу України, ст.ст.1,6 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», ст.15 Закону України «Про захист економічної конкуренції» та ст.20 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», а не доведеність відповідачем дотримання приписів ст.20 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» щодо погодження проекту оскаржуваного рішення з Антимонопольним комітетом України, також як і сам факт можливості настання негативних наслідків для конкуренції - є достатньою умовою визнання дій, передбачених ч.1 та ч.2 ст.15 Закону України «Про захист економічної конкуренції», як порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, що саме і стало підставою для задоволення судом першої інстанції заявлених у цій справі вимог позивача.
На підтвердження правильності наведеної вищи позиції суду першої інстанції, колегія суддів звертає увагу на раніше висловлену Верховним Судом у справах № 640/9593/20, №904/4062/20 та № 904/4538/21 правову позицію, відповідно якої суд касаційної інстанції зауважував на тому, що сама можливість настання негативних наслідків для конкуренції є достатньою умовою визнання дій, передбачених частинами першою та другою статті 15 Закону №2210-ІІІ, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції.
Крім того, колегія суддів погоджуючись у повному обсязі з наведеними вище висновками суду першої інстанції, додатково до описаних судом першої інстанції обставин, вважає за необхідне наголосити, що за правилами п.3.1 ст.3 Податкового кодексу України рішення органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом, є частиною податкового законодавства, а відтак, такі рішення мають ґрунтуватися на засадах податкового законодавства, визначених у статті 4 Податкового кодексу України, тобто, на принципах: рівності усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації, забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу (пп.4.1.2. п.4.1. ст.4 Податкового кодексу України); та нейтральності оподаткування, тобто, установлення податків та зборів у спосіб, який не впливає на збільшення або зменшення конкурентоздатності платника податків (пп.4.1.8. п.4.1. ст.4 Податкового кодексу України).
При цьому, виходячи з встановлених у цій справі обставин, які свідчать про визначення відповідачем оскаржуваним у цій справі рішенням кращих можливостей для інших суб`єктів господарювання порівняно з позивачем, виходячи з аналізу положень п.1 ч.1 ст.3 і ч.4 ст.20 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» від 26 листопада 1993 року № 3659-XII і ст.1, ч.1 ст.2, ч.1 ст.15 Закону України «Про захист економічної конкуренції» від 11 січня 2001 року № 2210-ІІІ - колегія суддів підкреслює, що приймаючи нормативно-правовий акт, який може вплинути на конкуренцію, відповідач, як орган місцевого самоврядування зобов`язаний був погодити проект рішення від 04.12.2024 № 103 з Антимонопольним комітетом чи його відповідним територіальним відділенням, а при установленні податків та зборів відповідач зобов`язаний був дотримуватися як принципів податкового законодавства, зокрема шляхом встановлення таких податків і зборів та їх розмірів, які б не мали впливу на конкурентоздатність платників податків, так і вимог Закону №2210-ІІІ, яким чітко встановлено поширення його норм і на відносини між органами місцевого самоврядування та суб`єктами господарювання.
За вказаних вище обставин та норм, колегія суддів визнає безпідставними доводи скаржника про те, що рішення міської ради стосовно плати за землю не перебувають у площині законодавства про захист економічної конкуренції, та вважає, що іншими доводами апеляційної скарги Запорізькою міськрадою не доведено правомірність здійсненої нею диференціації процентної ставки 11% орендної плати за землю за критерієм цільового призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги (код згідно з Класифікатором видів цільового призначення земельних ділянок – 03.03), також як і не спростовано висновки суду першої інстанції у цій справі про те, що встановлення такого розмежування може призвести до нерівності ринкової позиції суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність на одному товарному ринку.
За наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції у цій справі, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції дійшов цілком законного у цій справі висновку про протиправність та нечинність Рішення Запорізької міської ради від 04.12.2024 за №103 «Про внесення змін до рішення від 28.11.2018 №26 “Про встановлення розміру орендної плати за землю”» в частині встановлення у Додатку до вказаного Рішення річного розміру орендної плати для земельних ділянок з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги (код згідно з Класифікатором видів цільового призначення земельних ділянок – 03.03) на рівні 11 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, оскільки невмотивоване та необґрунтоване застосування відповідачем річного розміру орендної плати для земельної ділянки позивача з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги (код згідно з Класифікатором видів цільового призначення земельних ділянок – 03.03) на рівні 11 відсотків від її нормативної грошової оцінки вочевидь ставить позивача у нерівне становище по відношенню до інших суб`єктів господарювання та беззаперечно може призвести до обмеження конкуренції, тим більш в умовах збройної агресії росії та фактичного перебування території міста Запоріжжя під постійними ворожими обстрілами і того, що в умовах війни медичний заклад позивача є соціально важливим об`єктом фактично загальнодержавного значення. 
Також колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що по суті хоча із запізненням, але Запорізькою міськрадою за ініціативи голови Запорізької обласної державної адміністрації Івана Федорова, було запроваджено на території міста механізм, який дозволяє підтримати бізнес та не зруйнувати і не знищити суб`єктів господарювання, які працюють під обстрілами, на генераторах, із ризиком втратити обладнання, логістики, людей, але продовжують тримати економіку міста, а саме, затверджено пільги по платі за землю та нерухомість для бізнесу і громадян у Запоріжжі на 2026 рік, що в свою чергу повністю узгоджується як з положенням Податкового кодексу України так і Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та є справедливим рішенням органу місцевого самоврядування, яке по суті мало б бути прийнято ще на початку 2025 року після затвердження 28.02.2025 наказом Міністерства розвитку громад та територій України №376 «Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» за яким Запорізька територіальна громада віднесена до території можливих бойових дій.
Отже, підсумовуючи вищевикладене у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача у цій справі в повному обсязі та про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача, а саме, для скасування рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13.10.2025 та прийняття нового рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «КРАМ ІНВЕСТ» до Запорізької міської ради про визнання протиправним та нечинним рішення Запорізької міської ради від 04.12.2024 № 103 «Про внесення змін до рішення від 28.11.2018 № 26 «Про встановлення розміру орендної плати за землю» в частині встановлення у додатку до вказаного рішення річного розміру орендної плати для земельних ділянок з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги (код згідно з Класифікатором видів цільового призначення земельних ділянок - 03.03) на рівні 11 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, в тому числі і з наведених відповідачем в апеляційній скарзі обставин, а також з підстав необґрунтованості та невмотивованості, тобто не наведення відповідачем конкретних підстав правомірності і зрозумілих мотивів прийняття ним рішення від 04.12.2024 за №103 «Про внесення змін до рішення від 28.11.2018 №26 “Про встановлення розміру орендної плати за землю”» в частині встановлення у Додатку до вказаного Рішення річного розміру орендної плати для земельних ділянок з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги (код згідно з Класифікатором видів цільового призначення земельних ділянок – 03.03) на рівні 11 відсотків від їх нормативної грошової оцінки (фактичних і юридичних).
Не знаходить колегія суддів підстав для скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції у цій справі лише з підстав помилкового посилання по тексту судового рішення на дотримання відповідачем приписів ч.4 ст.14-1, ч.2 ст.15 Регламенту Запорізької міської ради, затвердженого 21.12.2020 Рішенням Запорізької міської ради (зі змінами), а саме, щодо: погодження оскаржуваного проекту рішення директором департаменту правового забезпечення Запорізької міської ради або його заступником, заступником міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради та/або керівником профільного департаменту/управління; щодо оприлюднення оскаржуваного проекту рішення на офіційному сайті Запорізької міської ради та інформування про це суб`єктів подання; та стосовно строку подання оскаржуваного проекту рішення секретарю ради (в управління організаційного та документального забезпечення діяльності ради), оскільки вказані посилання суду першої інстанції не впливають на правильність вирішення спору у цій справі та по суті сам факт дотримання відповідачем вимог Регламенту під час підготовки проекту оскаржуваного рішення і передачі його на вирішення міськради не спростовує протиправність самого рішення від 04.12.2024 за №103 «Про внесення змін до рішення від 28.11.2018 №26 “Про встановлення розміру орендної плати за землю”» в частині встановлення у Додатку до вказаного Рішення річного розміру орендної плати для земельних ділянок з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги (код згідно з Класифікатором видів цільового призначення земельних ділянок – 03.03) на рівні 11 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, також як і не спростовує порушення відповідачем законодавства про захист економічної конкуренції, і відповідно, процедури прийняття рішення, яке має антиконкурентні наслідки для позивача і відповідно до вимог п.3 ст.50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» є суттєвим порушенням з боку органу місцевого самоврядування. 
Виходячи з положень ст. 242 КАС України та п. 1 ч. 1 ст. 315 і ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, як таке, що ухвалено з правильним встановленням фактичних обставин справи та з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Запорізької міської ради - залишити без задоволення. 
Рішення Запорізького адміністративного суду від 13 жовтня 2025 року - залишити без змін. 
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова 

суддя Д.В. Чепурнов 

суддя В.А. Шальєва