Справа № 350/1703/25
Номер провадження 2/350/147/2026

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2026 року Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області в складі: головуючого судді Сокирко Л.М., секретаря судових засідань Видойник І.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області в селищі Рожнятів Калуського району Івано-Франківської області в порядку спрощеного позовного провадження (з викликом сторін) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, 
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 19 листопада 2025 року звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, у якому просить: змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються на її користь з ОСОБА_2 з твердої грошової суми в розмірі 1 200 грн на частку від його доходу та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду та до досягнення сином повноліття та вирішити питання про стягнення з відповідача судових витрат, понесених нею при звернення до суду із цим позовом у вигляді витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що згідно рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 20 березня 2019 року з відповідача на її користь стягуються на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1 200 грн щомісячно. Присуджений розмір аліментів є надто мізерною сумою для забезпечення необхідності фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дитини. На теперішній час їй стало відомо, що відповідач працює за кордоном, має високі заробітки та може сплачувати аліменти у частці від свого доходу. Позивачка у судове засідання не прибула, однак її представник – адвокат Библів Ю.В. спрямувала до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримала, просила розгляд справи просила проводити без її участі та без участі позивачки, не заперечувала проти ухвалення рішення в заочному порядку. 
Відповідач у судове засідання не прибув, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином; про причини неявки до суду не повідомив; правом на відзив на позов не скористався. 
Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі, якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди представника позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому статтями 247, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України. 
21 листопада 2025 року у справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи зі слідуючого. Суд установив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 20 березня 2019 року (справа № 350/89/19 провадження 2/350/170/2019) було розірвано та цим же рішенням з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 (зміна прізвища відбулася унаслідок укладення шлюбу з ОСОБА_5 ) стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 1 200 грн щомісячно. 
Відповідно до статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частин другої та третьої статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язання піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, та забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною першою статті 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною третьою статті 181Сімейного кодексу України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Положення частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини, статтей 181, 182 Сімейного кодексу України дають підстави для висновку про те, що суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька дитини. Виконання передбачених Сімейним кодексом України обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини пов`язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізично так і духовно. Тому, визначений на законодавчому рівні прожитковий мінімум для дитини певного віку має забезпечуватись насамперед батьками дитини. Згідно пункту 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року за № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Згідно статті 273 Цивільного процесуального кодексу України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що випливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. 
Відповідно до частини третьої статті 181 Сімейного кодексу України, право обирати та змінювати спосіб стягнення аліментів на утримання дітей належить їх стягувачу. 
Аналізуючи зміст наведених вище норм законодавства можна дійти висновку, що діюче законодавство надає позивачу право обирати спосіб стягнення аліментів на утримання дитини, а при необхідності - змінювати його. В силу положень статтей 183, 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі. Частина перша статті 192 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 Сімейного кодексу України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду (Постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 05 лютого 2014 року). Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік», прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років становить 3 512 грн. Судом встановлено, що присуджений з відповідача розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1 200 грн на дитину щомісячно, на даний час не надає можливості для рівної участі обох батьків у забезпеченні мінімально необхідних потреб дитини, що ставить позивачку у нерівне становище з відповідачем у виконанні обов`язку з утримання неповнолітньої дитини. Необхідність нести зростаючі витрати на утримання дитини внаслідок зростання споживчих цін на товари та послуги, необхідні для утримання та розвитку дитини об`єктивно призводить до погіршення матеріального становища позивачки та покладає на неї надмірний майновий тягар. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки позивачкою доведено підстави для зміни способу стягнення аліментів у зв`язку зі зміною її майнового стану, внаслідок збільшення прожиткового мінімуму на дітей, визначаючи розмір аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно, суд також враховує майновий стан відповідача, який працездатного віку, отримує доходи, інших дітей не має (доказів протилежного суду не надано), а тому має можливість за рахунок заробітку брати участь в утриманні дитини. Згідно пункту 23 Постанови Пленуму Веоховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Беручи до уваги, що згідно з положеннями статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про судовий збір» позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, судовий збір в розмірі 1 331 грн 20 коп. стягнути з відповідача на користь держави. Щодо стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до приписів статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із частиною третьою статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з частиною третьою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною восьмою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження надання правничої допомоги до матеріалів справи долучено: ордер на надання правничої допомоги адвокатом Библів Ю.В., копію договору про надання професійної правничої (правово) допомоги від 10 листопада 2025 року, акт приймання-передачі наданої правничої (правової) допомоги по договору від 14 листопада 2025 року, квитанцію № 723674 від 14 листопада 2025 року на суму 5 000 грн. Відтак позивачкою надано достатньо доказів на підтвердження понесених нею витрат, пов`язаних з розглядом справи - витрат на професійну правничу допомогу. Відповідач клопотання до суду про зменшення розміру витрат позивачки на професійну правничу допомогу не заявляв. Керуючись статтями 10, 12, 13, 81, 89, 141, 247, 263-265, 280, 354, 355, 430 Цивільного процесуального кодекс України, статтями 180-182, 184 Сімейного кодексу України, 
у х в а л и в: 

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів – задовольнити. Змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 згідно рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 20 березня 2019 року (цивільна справа № 350/89/19 провадження 2/350/170/2019) на користь ОСОБА_1  на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з твердої грошової суми у розмірі 1 200 (одна тисяча двісті) гривень на 1/4 частину всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.      Стягнення аліментів в новому розмірі (способі) розпочати з часу набрання цим рішенням законної сили, припинивши з цього моменту стягнення аліментів за рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 20 березня 2019 року у цивільній справі № 350/89/19, а виконавчий лист у справі № 350/89/19 - відкликати.  Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1 331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн 20 коп. судового збору. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  витрат з надання правничої допомоги у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.  Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду через Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Відомості про учасників справи:
позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ;
відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 .
Текст рішення складений 18 березня 2026 року.

Суддя Сокирко Л.М.