П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2026 року м. Київ
Справа № 370/1117/23
Провадження №22-ц/824/986/2026

Резолютивна частина постанови оголошена 08 квітня 2026 року
Повний текст постанови складено 09 квітня 2026 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Стрижеуса А.М., 
суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.
секретаря: Узлій М.М.

сторони: позивач Приватне акціонерне товариство 
«Страхова компанія «ТАС»
відповідач  ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» на рішення Макарівського районного суду Київської області від 25 березня 2025 року та додаткове рішення Макарівського районного суду Київської області від 30 квітня 2025 року, ухваленого у складі судді Білоцької Л.В., -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року ПрАТ «СК «ТАС» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку суброгації, в якому просить стягнути з відповідача з 883 825,00 грн. матеріальної шкоди в порядку суброгації та витрати по сплаті судового збору в сумі 13 257,38 грн.
Позов обґрунтовано тим, що ПрАТ «СК «ТАС» укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту FO-00662519 (далі - договір страхування), предметом якого є страхування транспортного засобу Volvo V90, д.н. НОМЕР_1 (далі -застрахований ТЗ).
12.05.2020 року, близько 15 години 00 хвилин, на автодорозі Київ-Чоп 23 км, с. Капітанівка, відбулася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю застрахованого ТЗ Volvo V90, д.н. НОМЕР_1 та ТЗ Mercedes-Benz Actros - 1843 LS д.н. НОМЕР_2 , з напівпричепом (Actros) KRONE SD, під керуванням ОСОБА_1 , ТЗ Ford Transit, д.н. НОМЕР_3 .
Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 вересня 2020 року (справа № 369/8374/20) відповідача визнано винним у вчиненні зазначеного ДТП.
В результаті зазначеної ДТП було пошкоджено ТЗ Volvo V90, д.н. НОМЕР_1 та ТЗ Ford Transit, д.н. НОМЕР_3 .
Враховуючи наявність договору страхування, представник власника пошкодженого автомобіля Volvo V90, д.н. НОМЕР_1 звернувся до позивача з заявою про настання події.
З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого Volvo V90, д.н. НОМЕР_1 , було проведено огляд, про що складено акт огляду ТЗ та висновок експертного автотоварознавчого дослідження№74-Р/77/8 про визначення ринкової вартості ТЗ Volvo V90, д.н. НОМЕР_1 , ремонтну калькуляцію № 09334_40, а також онлайн-аукціон з продажів автомобілів (інтернет-платформа АUТОonІіnе (зобов`язуюча пропозиція) від ТОВ «Аудатекс Україна»).
Відповідно до договору добровільного страхування: 8.33.2. «Знищення ЗТЗ» - якщо витрати на відновлювальний ремонт ЗТЗ дорівнюють або перевищують 70% його дійсної вартості на дату настання страхового випадку (в результаті настання будь-якого із застрахованих ризиків, крім «НЗ»).
Згідно дослідження про визначення ринкової вартості, ринкова вартість автомобіля Volvo У90 СС, д.н. НОМЕР_1 на дату оцінки (12.05.2020 року дата випадку) складає 1 411 867.38 грн., а отже 70% від дійсної вартості ЗТЗ на дату події становить 988 307,17 грн.
Відповідно до ремонтної калькуляції № 09334_40, вартість ремонту ТЗ складає 988 254,25 грн.
Відповідно до вказаних матеріалів, вартість ремонту становить 70 % вартості авто на дату випадку, а тому настало "Знищення ЗТЗ".
Відповідно до п. 13.3. договору страхування, розмір страхового відшкодування розраховується:
п. 13.3.2. При «Знищенні ЗТЗ» за формулою: ССВ = (РМЗ * КП - Ф - СОВЗЗ - ВЗ + ЗВ), але не більше СС, де:
РМЗ - розмір матеріального збитку (РМЗ), який згідно пункту 13.2.2. договору, визначається як дійсна вартість ЗТЗ на дату настання страхового випадку (ДВСВ), визначена згідно з калькуляцією Страховика, складеної із застосуванням відповідним чином сертифікованого в Україні програмного забезпечення або згідно з Актом товарознавчого дослідження.
КП - коефіцієнт пропорційності, який розраховується як КП = СС / ДВСВ, де ДВСВ - дійсна вартість ЗТЗ на дату настання страхового випадку.
При цьому, якщо розрахункове значення дорівнює або більше 0,9 при розрахунку ССВ використовується значення 1,0 (один). КП - 1 316 700,00 грн/1 411 867,38 грн=0,93 тому при розрахунку використовується значення 1,0 (один).
Ф - франшиза, встановлена цим Договором і визначена у гривнях. За п.2 франшиза при «Втраті ЗТЗ» становить 0%.
СОВЗЗ - суми отримані від осіб, відповідальних за завдані збитки:
ВЗ - дійсна вартість пошкодженого ЗТЗ на дату настання страхового випадку, яка визначається на підставі висновку експерта-оцінювача відповідно до Акту товарознавчого дослідження або за допомогою онлайн-аукціону з продажів автомобілів (інтернет-платформа АUТОоnІіnе від ТОВ «Аудатекс Україна») (за вибором Страховика). При визначенні дійсної вартості пошкодженого ЗТЗ за допомогою онлайн-аукціону Страховик гарантує організацію продажу Страхувальником (пошук покупця) пошкодженого ЗТЗ в строк, необхідний для виконання умов п.13.7 цього Договору. Якщо Страховик не забезпечив в зазначений строк пошук покупця на пошкоджений ЗТЗ, то визначення дійсної вартості пошкодженого ЗТЗ проводиться на підставі Акту товарознавчого дослідження.
Згідно АUТОonІіnе (зобов`язуюча пропозиція) ВЗ становить 305 900,00 грн. ЗВ - документально підтверджена сума на компенсацію застрахованих витрат в межах розмірів, передбачених умовами Договору.
СС - страхова сума по відповідному ЗТЗ, встановлена Договором. За п.1 договору страхова сума ЗТЗ становить 1 316 700,00 грн. (за п.8.30 страхова сума неагрегатна).
ССВ = (1 411 867,38 х 1 - 0 - 0 - 305 900 + 0) = 1 105 967,38 грн, але не більше страхової суми 1 316 700,00 грн.
Крім того, позивачем було укладено додаткову угоду на стадії виплати страхового відшкодування по факту настання страхового випадку до Договору добровільного страхування транспорту № FO-00662519.
Додатковою угодою укладено мирову угоду згідно з якою сторони домовились про виплату страхового відшкодування в розмірі 1 010 800,00 грн. та припинення дії договору страхування після виплати.
Також, відшкодовано витрати на послуги евакуатора в розмірі 3025,00 грн. на підставі акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) та платіжного доручення №1115 від 19.06.2020 року про оплату послуг.
У зв`язку із зазначеним, позивачем, на підставі зібраних документів та заяви про виплату власника складено розрахунки страхового відшкодування та страховий акт № 14512/40/920 від 06.07.2020 року на суму 1010800,00 грн. та страховий акт № 16775/40/920 від 30.07.2020 року, які було виплачено в якості страхового відшкодування, що підтверджується платіжними дорученнями № 109370 від 08.07.2020 року та № 114733 від 31.07.2020 року, загалом фактичні витрати позивача склали у розмірі 1 013 825,00 грн.
Отже, загальна сума страхового відшкодування за шкоду, заподіяну Відповідачем, складає 1 013 825,00 грн.
Враховуючи, що винуватцем ДТП визнано відповідача, а його цивільно-правова відповідальність на момент ДТП була застрахована в АТ «СК «ІНГО» згідно Полісу AO1528106 позивач звернувся до страхової компанії відповідача із заявою на виплату страхового відшкодування в порядку суброгації.
Проте, АТ «СК «ІНГО» задовольнило заяву позивача на суму 130 000,00 грн. в межах ліміту полісу, що покриває частину витрат позивача.
Оскільки розмір витрат позивача на виплату страхового відшкодування складає 1 013 825,00 грн., при цьому Полісом № AO1528106 покрито лише частину шкоди на суму 130 000,00 грн. в межах ліміту, то залишок шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, складає: 883 825,00 грн. = 1 013 825,00 грн. - 130 000,00 грн.
В позасудовому порядку вказані кошти відповідачем не сплачено, тому позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 01 червня 2023 року позовну заяву ПрАТ «СК «ТАС» прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву - 15 днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження.
Ухвалою суду від 18.07.2023 року задоволено клопотання представника відповідача та перейдено до розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 25 березня 2025 рокупозов ОСОБА_2 , яка діє в свої інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , У задоволенні позовних вимог ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку суброгації відмовлено.
Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем наведено наступний розрахунок. Згідно дослідження про визначення ринкової вартості, ринкова вартість автомобіля Volvo У90 СС, д.н. НОМЕР_1 на дату оцінки складає 1 411 867.38 грн., а отже 70% від дійсної вартості ЗТЗ на дату події становить 988 307, 17 грн. Відповідно до ремонтної калькуляції № 09334_40, вартість ремонту ТЗ складає 988 254,25 грн. А тому, позивач вважає, що вартість ремонту становить 70 % вартості авто на дату випадку, відповідно настало «Знищення ЗТЗ».
Щодо таких розрахунків суд зауважує, що ринкова вартість яка була врахована позивачем як страховиком при віднесенні транспортного засобу до знищених визначена згідно дослідження проведеного станом на 21.05.2020, тобто на дату проведення оцінки, а не на дату настання страхового випадку - 12.05.2020 року. Та навіть, із урахуванням застосованих позивачем показників, становить менше ніж 70%. Застосування правил округлення в даному випадку не передбачено. При цьому, його відновлювальний ремонт не перевищує ринкову вартість транспортного засобу визначену спірним дослідженням.
Отже, зазначене у позовній заяві про настання знищення транспортного засобу не ґрунтується на поданих позивачем розрахунках.
01 квітня 2025 року до суду від представника відповідачаадвоката Рибченко Н.М. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі № 370/1117/23 за позовом ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку суброгації. У заяві просила стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» на користь ОСОБА_1  судові витрати в розмірі 102 381,50 грн.
Додатковим рішенням Макарівського районного суду Київської області від 30 квітня 2025 року стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 102 382 (сто дві тисячі триста вісімдесят дві) грн. 50 коп.
Не погоджуючись з рішенням та додатковим рішенням суду, представник ПрАТ «СК «ТАС» адвокат Дмітрієв Р.І. подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішенням яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду є незаконними, необґрунтованими, ухваленими при неправильній оцінці доказів, наявних у матеріалах справи і як наслідок неправильних висновків суду, що в сукупності призвело до неправильного застосування норм матеріального права при порушенні норм процесуального права.
Також, в апеляційній скарзі просив додаткове рішення Макарівського районного суду Київської області від 30 квітня 2025 року скасувати та відмовити у задоволені заяви.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що з огляду на мінімальну відмінність у розрахунку, застосування надмірного формалізму не відповідає меті договору добровільного страхування та суперечить принципу добросовісності.
У межах розумного підходу, якщо витрати фактично досягають 70 %, різниця у 52,92 грн не є юридично значущою, і транспортний засіб класифікується як знижений.
Вказує, що незалежно від класифікації стану транспортного засобу як «Знищений ЗТЗ» або «Пошкоджений ЗТЗ» відповідач завдав шкоду, розмір якої перевищує встановлений ліміт цивільно-правової відповідальності, таким чином суд мав застосувати принцип «суд знає закони» мав стягнути залишок шкоди яка не була компенсована страховою виплатою.
Вказує, що витрати на правничу допомогу є завищеними та неспівмірними із складністю справи.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Рибченко Н.М. посилалась на те, що суд першої інстанції ухвалив законні та обґрунтовані рішення, а доводи апеляційної скарги на спростовують зазначеного в оскаржуваних рішеннях.
В судовому засіданні представник ПрАТ «СК «ТАС» адвокат Бітківський В.М. підтримав доводи апеляційної скарги.
Представник ОСОБА_1 адвокат Рибченко Н.М. проти доводів апеляційної скарги заперечувала.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Судом встановлено, що 03.02.2020 ПрАТ «СК «ТАС» укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту FO-00662519. Предметом Договору страхування є страхування транспортного засобу Volvo V90, д.н. НОМЕР_1 (а.с. 81-86 том 1).
12.05.2020 року, близько 15 години 00 хвилин, на автодорозі Київ-Чоп 23 км, с. Капітанівка, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого ТЗ Volvo V90, д.н. НОМЕР_1 та ТЗ Mercedes-Benz Actros - 1843 LS д.н. НОМЕР_2 , з напівпричепом (Actros) KRONE SD, під керуванням ОСОБА_1 , ТЗ Ford Transit, д.н. НОМЕР_3 .
Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 вересня 2020 року (справа № 369/8374/20) відповідача визнано винним у вчиненні зазначеного ДТП (а.с. 79 том 1).
В результаті зазначеної ДТП було пошкоджено ТЗ Volvo V90, д.н. НОМЕР_1 та ТЗ Ford Transit, д.н. НОМЕР_3 , що підтверджується вказаною постановою.
Враховуючи наявність Договору страхування, представник власника пошкодженого автомобіля Volvo V90, д.н. НОМЕР_1 звернувся до позивача з заявою про настання події (а.с. 20 том 1).
З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Volvo V90, д.н. НОМЕР_1 , було проведено огляд, про що складено акт огляду ТЗ (а.с. 86 зворот - 87том 1), висновок судового експерта Яремчука В.В. експертного автотоварозначого дослідження №74-Р/77/8 від 21.05.2020 р. про визначення ринкової вартості ТЗ Volvo V90, д.н. НОМЕР_1 (а.с. 187-200 том 1), ремонтну калькуляцію № 09334_40 (а.с. 5-14 том 1), а також онлайн-аукціон з продажів автомобілів (інтернет-платформа АUТОonІіnе (зобов`язуюча пропозиція) від ТОВ «Аудатекс Україна») (а.с. 25 том 1).
Відповідно до договору страхування: збитки в залежності від їх розміру та обставин настання класифікуються за договором наступним чином: п. 8.33.2. «Знищення ЗТЗ» - якщо витрати на відновлювальний ремонт ЗТЗ дорівнюють або перевищують 70% його дійсної вартості на дату настання страхового випадку (в результаті настання будь-якого із застрахованих ризиків, крім «НЗ»).
Згідно дослідження про визначення ринкової вартості, ринкова вартість автомобіля Volvo V90 д.н. НОМЕР_1 на дату оцінки (12.05.2020 року дата випадку) складає 1 411 867.38 грн., а тому 70% від дійсної вартості ЗТЗ на дату події позивачем розраховано у сумі 988 307,17 грн.
Відповідно до ремонтної калькуляції № 09334_40, вартість ремонту ТЗ складає 988 254,25 грн.
Як зазначає позивач у позові, вартість ремонту становить 70% вартості авто на дату випадку, а тому настало "Знищення ЗТЗ" та розрахунки позивачем проведені наступним чином.
Відповідно до п. 13.3. договору страхування Розмір страхового відшкодування розраховується: 13.3.2. При «Знищенні ЗТЗ» за формулою:
ССВ = (РМЗ * КП - Ф - СОВЗЗ - ВЗ + ЗВ), але не більше СС, де:
РМЗ - розмір матеріального збитку (РМЗ), який згідно пункту 13.2.2. договору, визначається як дійсна вартість ЗТЗ на дату настання страхового випадку (ДВСВ), визначена згідно з калькуляцією Страховика, складеної із застосуванням відповідним чином сертифікованого в Україні програмного забезпечення або згідно з Актом товарознавчого дослідження.
КП - коефіцієнт пропорційності, який розраховується як КП = СС / ДВСВ, де ДВСВ - дійсна вартість ЗТЗ на дату настання страхового випадку.
При цьому, якщо розрахункове значення дорівнює або більше 0,9, при розрахунку ССВ використовується значення 1,0 (один). КП - 1 316 700,00 грн/1 411 867,38 грн=0,93 тому при розрахунку використовується значення 1,0 (один).
Ф - франшиза, встановлена цим Договором і визначена у гривнях. За п.2 франшиза при «Втраті ЗТЗ» становить 0%.
СОВЗЗ - суми отримані від осіб, відповідальних за завдані збитки:
ВЗ - дійсна вартість пошкодженого ЗТЗ на дату настання страхового випадку, яка визначається на підставі висновку експерта-оцінювача відповідно до Акту товарознавчого дослідження або за допомогою онлайн-аукціону з продажів автомобілів (інтернет-платформа АUТОonІіnе від ТОВ «Аудатекс Україна») (за вибором Страховика).
При визначенні дійсної вартості пошкодженого ЗТЗ за допомогою онлайн-аукціону Страховик гарантує організацію продажу Страхувальником (пошук покупця) пошкодженого ЗТЗ в строк, необхідний для виконання умов п.13.7 цього Договору. Якщо Страховик не забезпечив в зазначений строк пошук покупця на пошкоджений ЗТЗ, то визначення дійсної вартості пошкодженого ЗТЗ проводиться на підставі Акту товарознавчого дослідження.
Згідно АUТОonІіnе (зобов`язуюча пропозиція) ВЗ становить 305 900,00 грн.
ЗВ - документально підтверджена сума на компенсацію застрахованих витрат в межах розмірів, передбачених умовами Договору.
СС - страхова сума по відповідному ЗТЗ, встановлена Договором. За п.1 договору страхова сума ЗТЗ становить 1 316 700,00 грн. (за п.8.30 страхова сума неагрегатна).
ССВ = (1 411 867,38 х 1 - 0 - 0 - 305 900 + 0) = 1 105 967,38 грн, але не більше страхової суми 1 316 700,00 грн.
Також судом встановлено, що позивачем було укладено додаткову угоду на стадії виплати страхового відшкодування по факту настання страхового випадку до Договору добровільного страхування транспорту № FO-00662519 (т.1 а.с. 80).
Додатковою угодою укладено мирову угоду згідно з якою сторони домовились про виплату страхового відшкодування в розмірі 1 010 800,00 грн. та припинення дії договору страхування після виплати. Також, відшкодовано витрати на послуги евакуатора в розмірі 3025,00 грн. на підставі акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) (т.1 а.с. 19 зворот) та платіжного доручення №1115 від 19.06.2020 року про оплату послуг (т.1 а.с. 19).
Позивачем, на підставі зібраних документів та заяви про виплату власника складено розрахунки страхового відшкодування (а.с. 16 зворот) та страховий акт № 14512/40/920 від 06.07.2020 року на суму 1 010 800,00 грн. (а.с. 16) та страховий акт № 16775/40/920 від 30.07.2020 року (а.с. 15 том 1), які було виплачено в якості страхового відшкодування, що підтверджується платіжними дорученнями № 109370 від 08.07.2020 року (а.с. 22 том 1) та № 114733 від 31.07.2020 року (а.с. 23 том 1), загалом фактичні витрати позивача склали у розмірі 1 013 825,00 грн.
Загальна сума страхового відшкодування за шкоду, заподіяна відповідачем, склала 1 013 825,00 грн.
Враховуючи, що винуватцем ДТП визнано відповідача, а його цивільно-правова відповідальність на момент ДТП була застрахована в АТ «СК «ІНГО» згідно Полісу AO1528106 (т.1 а.с. 21) позивач звернувся до страхової компанії відповідача із заявою на виплату страхового відшкодування в порядку суброгації.
АТ «СК «ІНГО» задовольнило заяву позивача на суму 130 000,00 грн. в межах ліміту полісу, що підтверджується платіжною інструкцією (доручення) № 12367 від 05.08.2020 року (т.1 а.с. 24).
Як зазначає позивач, оскільки розмір витрат позивача на виплату страхового відшкодування складає 1 013 825,00 грн., при цьому Полісом № AO1528106 покрито лише частину шкоди на суму 130 000,00 грн. в межах ліміту, то залишок шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, складає: 883 825,00 грн. = 1 013 825,00 грн. - 130 000,00 грн.
Згідно довідки про надходження страхових платежів до договору FO-00662519 наданої АТ «СГ «ТАС» загальний страховий платіж за договором старування становить 59 119,83 грн (т.1 а.с. 78).
Також позивачем подано на підтвердження отримання на розрахунковий рахунок ПрАТ «СК «ТАС» страхової премії у розмірі 59 119,83 грн подано заключну виписку та платіжне доручення № 218 від 04.02.2020 р. (т.1 а.с. 219-220, 221).
Судом встановлено, що з метою визначення ринкової вартості транспортного засобу страховик звернувся до суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 на вирішення якого пославлено питання: «Яка ринкова вартість майна Volvo V90CC, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2020 року випуску, кузов № НОМЕР_4 ?». Ринкова вартість визначена експертом станом на 21.05.2020. та складає 1 411 867,38 грн.
При цьому, відповідно до змісту Страхових актів № 14512/40/920 від 06.07.2020 та № 16775/40/920 від 30.07.2020 визначено, що дійсна вартість майна, матеріальний збиток складає - 1 010 800,00 грн.
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення в відповідає, проте додаткове судове рішення вказаним вимогам у повній мірі не відповідає.
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
За змістом статті 30 Закону України № 1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим або економічно необґрунтованим. При цьому ремонт є економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно зі звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаними оцінювачем або експертом відповідно до вимог законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.
Згідно з пунктом 30.2 статті 30 Закону № 1961-IV, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику підлягає відшкодуванню різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.
Відповідно до пункту 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Фонду державного майна України та Міністерства юстиції України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, відновлювальний ремонт (ремонт) є комплексом операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складників, а також відновлення їхніх ресурсів. Такий ремонт здійснюється шляхом відновлення або заміни складових частин.
За пунктом 2.3 зазначеної Методики вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого чи розукомплектованого транспортного засобу.
Крім того, відповідно до пункту 8.33.2 договору страхування знищеним транспортний засіб вважається у разі, якщо витрати на його відновлювальний ремонт дорівнюють або перевищують 70 % його дійсної вартості на дату настання страхового випадку.
З урахуванням установлених у справі фактичних обставин щодо вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, тобто розміру реальних збитків, та за відсутності належних і допустимих доказів на їх спростування, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що рівень пошкоджень, отриманих застрахованим автомобілем унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, не свідчить про його повну конструктивну загибель. Автомобіль підлягає відновленню, а витрати, необхідні для такого відновлення, становлять 69,996 % його ринкової вартості, визначеної ремонтною калькуляцією, тобто є меншими за встановлений договором та Методикою поріг у 70 %.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що з огляду на мінімальну різницю у розрахунку застосування надмірного формалізму не відповідає меті договору добровільного страхування, суперечить принципу добросовісності, а різниця у 52,92 грн не є юридично значущою, тому транспортний засіб має вважатися знищеним, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до принципу contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх сформулював), особа, яка включила ту чи іншу умову до договору, несе ризик, пов`язаний із неясністю її змісту.
Зазначене правило застосовується не лише у випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну договірну умову, а й тоді, коли вона скористалася стандартною умовою, розробленою третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не лише до умов, що не були індивідуально погоджені сторонами, а й до тих, які хоча і були індивідуально погоджені, однак були включені до договору під переважним впливом однієї зі сторін.
Отже, оскільки саме позивачем було сформульовано умови договору страхування та прямо визначено, що транспортний засіб вважається знищеним у разі, якщо витрати на його відновлювальний ремонт дорівнюють або перевищують 70 % його дійсної вартості на дату настання страхового випадку, позивач зобов`язаний дотримуватися змісту власноруч визначених умов договору. Тому відхилення у розрахунку, яке становить 0,004 %, є юридично значущим для правильного вирішення спору, оскільки свідчить про недосягнення встановленого договором критерію повного знищення транспортного засобу.
У частині першій, а також у пунктах 4, 5 частини третьої статті 175 ЦПК України передбачено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Зокрема, позовна заява повинна містити зміст позовних вимог, тобто спосіб (способи) захисту прав чи інтересів, передбачений законом або договором, чи інший спосіб захисту, який не суперечить закону і який позивач просить визначити у рішенні суду, а також виклад обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, та зазначення доказів, що підтверджують ці обставини.
Отже, позовна заява обов`язково повинна містити предмет і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить суд ухвалити рішення, що опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту порушеного права чи охоронюваного законом інтересу. Водночас правові підстави позову становить наведена у позовній заяві нормативно-правова кваліфікація тих обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
Таким чином, визначення предмета та підстав позову є правом позивача, тоді як встановлення обґрунтованості заявлених вимог є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
У цивільному процесуальному законодавстві діє принцип jura novit curia («суд знає закони»), зміст якого полягає в тому, що: суд знає право; суд самостійно здійснює пошук правових норм, які регулюють спірні правовідносини, незалежно від посилань сторін; суд самостійно застосовує право до встановлених фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду у цивільному процесі, зокрема, проявляється у самостійній кваліфікації правової природи відносин між сторонами, виборі та застосуванні відповідних норм права, а також у повному й всебічному з`ясуванні обставин справи на підставі поданих і досліджених у судовому засіданні доказів.
Тобто, якщо під час розгляду справи суд установлює, що сторона або інший учасник процесу, обґрунтовуючи свої вимоги чи заперечення, послався не на ті норми права, які фактично регулюють спірні правовідносини, суд самостійно надає належну правову кваліфікацію таким правовідносинам та застосовує для вирішення спору саме ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких вони є.
Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, провадження № 12-161гс19, та від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц, провадження № 14-20цс21.
Як убачається з матеріалів справи, звертаючись із позовом про відшкодування шкоди в порядку суброгації, позивач посилався саме на умови договору страхування, відповідно до яких транспортний засіб Volvo є конструктивно знищеним. При цьому у разі конструктивного знищення транспортного засобу договором страхування передбачено спеціальний механізм визначення розміру завданої шкоди. Натомість відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, у випадку необхідності проведення відновлювального ремонту регулюється іншими умовами договору страхування, а розмір такої шкоди визначається в іншому порядку. Отже, предметом позову у цій справі є саме відшкодування шкоди, завданої знищенням, а не пошкодженням транспортного засобу.
Разом із тим, як зазначалося вище, принцип jura novit curia підлягає застосуванню у випадку, коли позивач обґрунтовує свої вимоги певними фактичними обставинами, однак помилково посилається на норми права, які не регулюють спірні правовідносини. Однак застосування цього принципу не є безмежним.
Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Гусєв проти України» від 14 січня 2021 року (заява № 25531/12) констатовано порушення права на справедливий суд у зв`язку зі зміною судом правової кваліфікації позову, що призвело до відмови у його задоволенні. Європейський суд з прав людини звернув увагу на відсутність чітких підстав для зміни апеляційним судом правової кваліфікації позову, а також на те, що заявнику не було надано можливості подати належні докази та аргументи з урахуванням нової кваліфікації спору. Такі дії визнано несумісними з вимогами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо забезпечення справедливості цивільного провадження та дотримання принципу змагальності.
Отже, принцип jura novit curia, з одного боку, покладає на суд обов`язок застосувати до спірних правовідносин правильні норми права незалежно від посилань сторін. З іншого боку, застосування цього принципу не може призводити до зміни суті заявлених позовних вимог, предмета або підстав позову, а також до порушення права сторін на справедливий суд, зокрема права на подання доказів і заперечень щодо нової правової кваліфікації спірних правовідносин.
У цій справі ані позивач, ані відповідач не надавали пояснень та доказів щодо того, що транспортний засіб не є конструктивно знищеним, а спір має вирішуватися за правилами визначення розміру шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу, а не його знищенням. За таких обставин суд першої інстанції не мав правових підстав для перекваліфікації спірних правовідносин та виходу за межі тих підстав позову, на які посилався сам позивач, обґрунтовуючи свої вимоги.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції повинен був застосувати принцип «суд знає закон» та самостійно змінити правову кваліфікацію спірних правовідносин, є необґрунтованими, оскільки у цій справі застосування такого принципу в запропонований апелянтом спосіб призвело б до фактичної зміни предмета спору та виходу суду за межі заявлених позовних вимог.
Аналіз наведених правових норм та встановлених обставин дає колегії суддів підстави для висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, дослідив наявні у справі докази і дав їм належну правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку.
Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129).
Доводи апеляційної скарги в їх сукупності не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, які були предметом дослідження й оцінки судом. Аргументи, зазначені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, були перевірені судом першої інстанції, їм судом надана мотивована оцінка.
Щодо не співмірності витрат на правову допомогу які були стягнуті судом першої інстанції апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до частин першої-третьої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані
з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
За частинами четвертою-шостою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 заперечень проти розміру витрат на професійну правничу допомогу ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанцій не подавали
Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За пунктом 9 частини першої статті 1 цього закону представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта
в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві,
в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав
і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частина перша статті 1 Закону).
Згідно зі статтею 19 Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат зазначено, що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява
№ 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній
розмір - обґрунтованим (пункт 268).
Отже, в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних
і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.
Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).
За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг
і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04,
§ 268)).
Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значенням справи для сторони.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
У постанові від 08 квітня 2020 року у справі №306/1198/17 Верховний Суд зазначив, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема,
у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від
10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від
23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладений у постанові Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18.
Тому при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи (висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладений в постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року в справі № 922/2685/19).
Так дійсно колегія суддів враховуючи правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, відповідно до якої ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 5 ст. 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
Разом з тим апеляційний суд врахував, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін(додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).
Оцінивши співмірність витрат на послуги адвоката зі складністю справи, обсягом виконаних робіт, часом, витраченим на їх виконання, рівнем складності правовідносин, обсягом та обґрунтованістю підготовлених і поданих адвокатом документів, а також значенням справи для сторін, з урахуванням критеріїв, вироблених практикою Європейського суду з прав людини, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення 102 382,50 грн. витрат на правничу допомогу, оскільки вказаний розмір є неспівмірним та завищеним відповідно до складності справи, обсягу виконаних робіт та рівнем складності правовідносин, а тому колегія судів дійшла висновку про зменшення витрат на правничу допомогу до 25 000,00 грн.
Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».
Оскільки Київський апеляційний суд змінює рішення лише в частині додаткового судового рішення щодо витрат на правову допомогу, розподіл витрат по сплаті судового збору Київський апеляційний суд не проводить.
Керуючись ст.ст.367,368,374,375, 381-382, 384 ЦПК України, суд-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» - задовольнити частково.
Рішення Макарівського районного суду Київської області від 25 березня 2025 року залишити без змін.
Додаткове рішення Макарівського районного суду Київської області від 30 квітня 2025 року, змінити, зменшивши розмір стягнутих з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» на користь ОСОБА_1 судових витрат з 102 382,50 грн до 25 000,00 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна