Номер провадження: 22-ц/813/1797/25 
Справа № 501/2148/17
Головуючий у першій інстанції Смирнов В. В.
Доповідач Карташов О. Ю.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2025 року          м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.

за участю секретаря судового засідання – Рудуман А.О.

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду
апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Гула Андрій Сергійович
на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 25 червня 2024 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ земельної ділянки в натурі, як об`єкта права спільної часткової власності та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування земельною ділянкою

УСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Історія справи, короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_3 звернулась до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 про виділ земельної ділянки в натурі, як об`єкта права спільної часткової власності, а саме: земельної ділянки кадастровий номер 5110800000:06:007:0002, загальною площею 0,25 га, цільове призначення: 02.01 «Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_3 , у якому просив, з огляду на неможливість виділення сторонам ідеальних часток, встановити порядок користування земельною ділянкою, відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи, проведеної на його замовлення.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 18.12.2018, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 23.10.2019 року, первісний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виділ земельної ділянки в натурі задоволений повністю. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.
Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19.05.2021 рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 18.12.2018 та постанова Одеського апеляційного суду від 23.10.2019 скасовані. Справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час розгляду справи у міському суді, в ході підготовчого судового засідання 13.08.2021 року ОСОБА_3 надала заяву про відмову від позову та поворот виконання рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 18.12.2018 року.
Зазначала, що в результаті новоутворення земельних ділянок виявилось, що останні не відповідають рішенню суду першої інстанції, оскільки має зміщення усіх поворотних точок таких земельних ділянок праворуч за фасадом майже на 2 м, що унеможливлює користування розташованим на них житловим будинком та господарськими спорудами.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 09.02.2022 року заява ОСОБА_3 про відмову від позову та поворот виконання судового рішення задоволена, провадження у справі за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виділ земельної ділянки в натурі, як об`єкта права спільної часткової власності, - закрито; в порядку повороту виконання рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 18.12.2018 року, постанови Одеського апеляційного суду від 23.10.2019 року у справі №501/2148/17, судом вирішено:
- скасувати державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер: 5110800000:06:007:0125, загальною площею 0,0173 га, цільове призначення: «02.01 «Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;
- припинити право власності на земельну ділянку кадастровий номер: 5110800000:06:007:0125, загальною площею 0,0173 га, цільове призначення: «02.01 «Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 11.08.2020 за номером запису 37795549 за ОСОБА_3 ;
- скасувати державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер: 5110800000:06:007:0126, загальною площею 0,1163 га, цільове призначення: «02.01 «Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;
- скасувати державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер: 5110800000:06:007:0127, загальною площею 0,1163 га, цільове призначення: «02.01 «Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;
- припинити право власності на земельну ділянку кадастровий номер: 5110800000:06:007:0127, загальною площею 0,1163 га, цільове призначення: «02.01 «Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 11.08.2020 за номером запису 37795428 за ОСОБА_3 ;
- поновити запис в Поземельній книзі шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його поновлення щодо земельної ділянки кадастровий номер: 5110800000:06:007:0002, загальною площею 0,25 га, цільове призначення: «02.01 «Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

У зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , з урахуванням остаточних змін, позивач просив:
встановити порядок користування земельною ділянкою, площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , наступним чином:
- виділити ОСОБА_2 земельну ділянку загальною площею 0,1250 га, у тому числі: в особисте користування — 0,11724 га, із земель загального користування — 0,00776 га (1/2 від 0,01552 га), що описуються лінійними розмірами та координатами поворотних точок, що наведені в таблиці 2;
- виділити ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,1250 га, у тому числі: в особисте користування — 0,11724 га, із земель загального користування — 0,00776 га (1/2 від 0,01552 га), що описуються лінійними розмірами та координатами поворотних точок, що наведені в таблиці 3;
- виділити в загальне користування співвласників: ОСОБА_4 та ОСОБА_1 полігон земельної ділянки площею 0,01552 га, у рівних частках, по 1/2 кожному, описуються лінійними розмірами та координатами поворотних точок, що наведені в таблиці 4;
зобов`язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у підключенні його частини земельної ділянки та житлового будинку до за адресою: АДРЕСА_1 , до газорозподільної системи, комунальної мережі водопроводу, водозабезпечення та каналізації, на підставі затвердженої технічної (проєктної) документації, а саме: робочий проект «Реконструкція зовнішнього газопостачання (перенесення точки забезпечення потужності) і внутрішнього газопостачання житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 », розроблений ТОВ «Південь Газифікація», замовлення №Р 2287.10.2021 ГП. З урахуванням затверджених АТ «Одесагаз» технічних умов приєднання до газорозподільної системи №169н від 06.10.2021 року; робочий проект «Технічна можливість підключення частини земельної ділянки до комунальної мережі водопроводу за адресою: АДРЕСА_1 », розроблений ТОВ «Аква-Біг», замовлення № 224.10/21 3В; робочий проект, розроблений головним інженером проекту ТОВ «Енергетичні інвестори» Циганок Л.В. на підставі договору з ОСОБА_2 № 15-12-2021/ВК 15.12.2021 року;
стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові збитки у розмірі 9490,50 грн, понесені ОСОБА_2 у зв`язку із замовленням технічної документації та отриманням технічних умов;
стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові збитки у розмірі 409374,23 грн, що пов`язані з підключенням частини земельної ділянки та житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , до газорозподільної системи та комунальної мережі водопроводу, проведені будівельних робіт всередині житлового будинку, відповідно до наявних зведених кошторисних розрахунків вартості будівництва;
стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартість судової земельно-технічної експертизи по договору 12-05/1 від 12.05.2023 року, у сумі 4000 грн;
стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на ксерокопіювання, які складають 470,00 грн;
стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати, пов`язані з оплатою послуг адвоката у розмірі 20000 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони є колишнім подружжям, між якими існують напружені стосунки, зокрема, через неможливість досягнути згоди щодо визначення порядку спільного користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,250 га та у зв`язку з намірами ОСОБА_2 здійснити підключення своєї частки житлового будинку, що розташований на вказаній земельній ділянці, до системи газопостачання, комунальної мережі водопроводу, водозабезпечення та каналізації.
ОСОБА_2 зазначає, що рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 06.06.2016 №501/3599/13-ц здійснений поділ спільного сумісного майна колишнього подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зокрема, житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,2500 га. Житловий будинок був поділений таким чином, що його перший поверх та підвал (технічне приміщення) виділений у власність ОСОБА_3 , а другий поверх виділений у власність ОСОБА_2 . При цьому, майже всі допоміжні приміщення (кухня, підвал, туалет), в яких розташовані усі комунікації для обслуговування будинку в цілому, знаходиться на першому поверсі. На другому поверсі, що виділений у власність ОСОБА_2 , із допоміжних приміщень існує лише туалет. Житловий будинок побудований таким чином, що не передбачає функції окремого обігріву, газопостачання, водопостачання другого поверху, стверджує ОСОБА_2 . Приміщення другого поверху будинку протягом всього року не опалюються, що на думку ОСОБА_2 суперечить поняттю житлового приміщення згідно з будівельними нормами та створює вкрай несприятливі умови для проживання його сім`ї.
При первісному поділі житлового будинку та ділянки у справі №501/3599/13-ц судом взята за основу судова експертиза, яка не враховувала вартість комунікацій житлового будинку (вода, газ, каналізація). У згаданій експертизі зазначається, що до тих пір, поки на другий поверх не будуть підведені самостійні комунікації, сторони спільно користуються тими комунікаціями, які наявні. ОСОБА_3 користується наявними комунікаціями на власний розсуд, не допускає ОСОБА_2 до них, а також перешкоджає останньому у проведенні до другого поверху самостійних комунікацій.
ОСОБА_2 наполягає на встановленні судом порядку користування спільною земельною ділянкою з ОСОБА_3 , оскільки сторони не можуть дійти про це згоди самостійно. За основу пропонується додатковий висновок № 684 судової земельно-технічної експертизи, складений судовим експертом Голєвим О.А.
Також ОСОБА_2 порушує питання про зобов`язання ОСОБА_3 не чинити перешкоди у підключенні його житлового будинку (другого поверху) до газорозподільної системи, комунальної мережі водопроводу, водозабезпечення та каналізації на підставі затвердженої технічної (проектної) документації; відшкодування збитків, понесених ним на виготовлення підготовчої технічної документації; стягнення грошових збитків для оплати будівельних робіт щодо здійснення підключення до комунальних мереж; стягнення витрат за проведення судової експертизи, ксерокопіювання документів, витрат на послуги адвоката.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 25 червня 2024 року увалено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування земельною ділянкою — задовольнити.
Встановити порядок користування земельною ділянкою, площею 0,2500 га, що належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з висновком № 684 судової земельно-технічної експертизи, що складений судовим експертом Голєвим О.А., наступним чином:
- виділити співвласнику ОСОБА_2 земельну ділянку загальною площею 0,1250 га, у тому числі: в особисте користування — 0,11724 га, із земель загального користування — 0,00776 га (1/2 від 0,01552 га), що описуються лінійними розмірами та координатами поворотних точок, що наведені в таблиці 2 висновку;
- виділити співвласнику ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,1250 га, у тому числі: в особисте користування — 0,11724 га, із земель загального користування — 0,00776 га (1/2 від 0,01552 га), що описуються лінійними розмірами та координатами поворотних точок, що наведені в таблиці 3 висновку;
- виділити в загальне користування співвласників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 полігон земельної ділянки площею 0,01552 га, у рівних частках, по 1/2 кожному, описуються лінійними розмірами та координатами поворотних точок, що наведені в таблиці 4 висновку.
Зобов`язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у підключенні його частини земельної ділянки та житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , до газорозподільної системи, комунальної мережі водопроводу, водозабезпечення та каналізації, на підставі затвердженої технічної (проектної) документації, а саме: робочий проект «Реконструкція зовнішнього газопостачання (перенесення точки забезпечення потужності) і внутрішнього газопостачання житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 », розроблений ТОВ «Південь Газифікація», замовлення № Р 2287.10.2021 ГП. з урахуванням затверджених АТ «Одесагаз» технічних умов приєднання до газорозподільної системи № 169н від 06.10.2021 року; робочий проект «Технічна можливість підключення частини земельної ділянки до комунальної мережі водопроводу за адресою: АДРЕСА_1 », розроблений ТОВ «Аква-Біг», замовлення № 224.10/21 3В;- робочий проект, розроблений головним інженером проекту ТОВ «Енергетичні інвестори» Циганок Л.В. на підставі договору з ОСОБА_2 № 15-12-2021/ВК 15.12.2021 року.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 збитки у розмірі 419334,73 грн, що складаються з: понесені витрати на замовлення технічної документації та отриманням технічних умов у сумі 9490,50 грн; вартість будівельних робіт щодо підключення частини житлового будинку до газорозподільної системи, комунальної мережі водопроводу, водозабезпечення та каналізації, згідно кошторисної документації станом на 2021 рік у сумі 409374,23 грн; понесені витрати на ксерокопіювання документів на суму 470,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати на проведення судової земельно-технічної експертизи по договору 12-05/1 від 12.05.2023 року в сумі 4000 грн, та витрати на правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5 в інтересах якої діє адвокат Гула А.С., подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 25 червня 2024 року по справі № 501/2148/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про встановлення порядку користування земельною ділянкою скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу 

Апеляційна скарга вмотивована щодо неможливості встановлення порядку користування земельною ділянкою на підставі висновку додаткової судової земельно-технічної експертизи № 684 від 29 травня 2023 року, прийнятої судом. З листа землевпорядника, який безпосередньо займався виготовленням землевпорядної документації, на підставі якої було сформовано нові земельні ділянки від 20.01.2021 року № 05, відомо про наявність зміщення меж земельних ділянок цілого масиву (мінімум 51 земельна ділянка), що й пояснює фактичне зсунення поворотних точок земельних ділянок позивача і відповідача на місцевості на 2 м праворуч за фасадом. Питання про визначення порядку користування земельною ділянкою у проведеній додатковій експертизі цілком розумно та об`єктивно потребувало поєднання з питанням про визначення відповідності фактичного розташування будівель, споруд та інших об`єктів відносно меж відповідної земельної ділянки їх розташуванню у відповідній технічній документації. Не визначення і подальше неврахування фактичного розташування на земельній ділянці існуючої забудови, при вирішенні питання щодо встановлення порядку користування нею, робить висновок експерта не об`єктивним і необґрунтованим, всупереч вимогам частини третьої статті 72 ЦПК України. З цих підстав подібний доказ, не можна вважати таким, що містить в собі необхідну для вирішення спору інформацію щодо предмета доказування, що у свою чергу відносить його до неналежних доказів в розумінні статті 77 ЦПК України.
Скаржник звертає увагу, що висновок № 684 додаткової судової земельно-технічної експертизи від 29.05.2023 року, складений на підставі договору на виконання судової земельно-технічної експертизи № 12-05/1 від 12 травня 2023 року, укладеного ТОВ ОФ «ИНЮГ-Експертиза» з ОСОБА_2 , відповідно до його заяви. Відтак висновок експерта, покладений в основу оскаржуваного судового рішення, складений не на підставах і порядку, передбаченому чинним цивільним процесуальним законодавством.
Щодо правомірності позовних вимог про стягнення грошових збитків, скаржник зазначив, що не можуть вважатись збитками, які підлягають відшкодуванню, витрати особи, які вона понесла чи мусить понести, і які не походять з протиправної поведінки іншої особи. Не є збитками також подібні витрати, що пов`язані з певною правомірною подією, як то набранням законної сили судовим рішенням, яке впливає на майновий стан особи, стосовно якої воно ухвалено. Виходячи з аналізу підстав наведених позовних вимог, стає очевидним, що позивач під грошовими збитками насправді розуміє вартість робіт (документальних і фактичних), пов`язаних з обладнанням власного житла самостійними інженерними комунікаціями. При цьому не наводячи у своїй позиції жодних пояснень з приводу того, в чому саме полягає неправомірна поведінка відповідача, яка мала призвести до виникнення в нього таких грошових витрат, останній посилається виключно на власні судження про «набагато зручні» у порівнянні з ним умови залишення у житловому будинку. Вимоги про стягнення грошових коштів в цій справі в дійсності не пов`язані з відшкодуванням збитків, а вочевидь направлені на перекладення фінансового тягаря власника нерухомого майна з його утримання (облаштування необхідними інженерними мережами) на іншу особу - відповідача.
Також, на думку скаржника, судом порушені норми процесуального права, а саме, суд не постановляв ухвалу про прийняття заяви позивача про збільшення (доповнення) позовних вимог, з наданням можливості іншому учаснику висловити свою позицію з цього приводу, не закривав підготовче провадження з призначенням справи до судового розгляду, а ухвалив рішення на цій стадії розгляду справи за відсутності обставини визнання позову відповідачем. Зазначена заява підписана неуповноваженою на це особою.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи 

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , щодо питання зміщення меж земельних ділянок (фактичне зсунення поворотних точок), зазначив, що земельна експертиза від 17.01.18 р. № 571 зроблена Голевим на основі геодезичного звіту Грозова і експертиза № 684 від 29.05.23 р. зроблена на підставі одного звіту з виконання геодезичних робіт. За даними кадастрової зйомки Грозова, фактична конфігурація меж площини місцерозташування досліджуваної земельної ділянки, практично співпадають з аналогічними характеристиками меж земельної ділянки, описаними координатами поворотних точок по даним державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 5110800000:06:007:0002. Висновки і поділ земельної ділянки в двох експертизах зроблені на координатах згідно державної реєстрації і фактичної ситуації геодезичної зйомки станом на 01.2018р. разом з цим, експерт Дзінька (замовник Ніколаєнко) при розробці своєї експертизи не дослідив у своєму висновку № 864 від 17.07.2018 р. цю ситуацію, проігнорував, не зробив окрему кадастрову зйомку, не перевірив і не зіставив вхідні данні, не скористався вже готовою зйомкою Грозова, щоб виявити зміщення меж на етапі розробки експертизи, і вже на цьому будувати свій висновок поділу ділянки.
Тому, казати, що земельні експертизи і висновки експерта, покладені судом в основу рішення, не об`єктивні і необґрунтовані - не вірно.
ОСОБА_5 постійно маніпулювала тим, що в неї є доступ до всіх комунікацій, чинила перешкоди в їх користуванні. Ще у вересні 2017р. він звертався до Одесагаз, для розробки проекту газифікації його частини будинку, відповідачка не погодилася з виготовленими проектами. В 2021р. після довгих років безрезультатного спілкування, йому довелось звернутись за розробленням робочих проектів самостійних інженерних мереж. Відповідач зазначала, що всю реконструкцію по комунікаціям він повинен зробити за власний кошт, а все що в неї є зараз залишається їй, він повинен зробити все повністю окремо.
Скаржник стверджує, що спірна земельна ділянка існує як об`єкт цивільних прав.
У зв`язку з чим, зазначає, що 23.07.2024 р. за його заявою було скасована державна реєстрація земельної ділянки кадастровий номер 5110800000:06:007:0127 площею 0,1163 та 23.07.2024 р. за його заявою було скасована державна реєстрація земельної ділянки кадастровий номер 5110800000:06:007:0125 площею 0,0173.
Просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Пояснення учасників справи

Представник скаржниці ОСОБА_5 адвокат Гула А.С. в судовому засіданні підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити в повному обсязі.
Згідно із ч. 5 ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.
Отже, ОСОБА_5 відповідно до процесуального закону вважається належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи судом апеляційної інстанції, та її не явка не перешкоджає розгляду справи.

ОСОБА_2 та його представник - адвокат Кукало О.М. в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_5 , просили оскаржуване рішення залишити без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що сторони з 24.09.1993 року перебували в зареєстрованому шлюбі.
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 06.06.2016 року??(набрало законної сили 01.11.2016 року) визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 право спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок з господарчими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .
Виділено у власність ОСОБА_3 та визнано право власності на? літ. «Г»?- житловий будинок, приміщення: 2-1 - коридор 6,3 кв.м (приміщення 1-7 – за рішенням суду), 2-2 - кухня 11,0 кв.м (1-8), 2-3 - коридор 2,4 кв.м (1-3), 2-4 - коридор 3,9 кв.м (1-2), 2-5 - жила 14,4 кв.м (1-2), 2-6 - жила 9,6 кв.м (1-4), 2-7 - санвузол 3, 0 кв.м (1-5), 2-8 - котельня 3, 3 кв.м (1-6), 2-9 - сходова клітина 3, 3??кв.м (І), 2-10 - комора 10, 7 кв.м (І), загальна площа - 67, 9 кв.м, житлова площа - 24, 0 кв.м; господарчі будівлі: літ. «В» - вбиральня, літ. «Д» - літня кухня, літ. «Е» - сарай; господарчі споруди: № 1 - огорожа 17/25 часток, № 2 - ворота, № 4-7 - огорожі, № 8 - огорожа 89/100 часток, колодязь питний № 9; та на 1/2 частку земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5110800000:06:007:0002.
Виділено у власність ОСОБА_2 та визнано право власності на: літ. «Г-2»: коридор «1-1» 4, 3 кв.м, частину вітальні «1-2» 8, 8 кв.м, сходову клітку «1-9» 10, 0 кв.м, житлову «1-10» 21, 7 кв.м, кабінет «1-11» 4, 4 кв.м, житлову «1-12» 10, 5 кв.м, санвузол «1-13» 6, 7 кв.м, житлову «1-14» 11, 2 кв.м, гараж (літ. «З»), 8/25 огорожі № 1 довжиною 4, 72 м з боку будівлі гаражу (літ. «З»), хвіртку № 3, 11/100 огорожі № 8 довжиною 2, 4 м з боку будівлі гаражу (літ. «З»), та 1/2 частку земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5110800000:06:007:0002.
Припинено на вищезазначене майно право спільного майна подружжя.
Зобов`язано ОСОБА_3 сплатити ОСОБА_2 компенсацію у розмірі 25648,50 грн, у зв`язку з відступом від ідеальних часток.
Сторони в рівних частках є співвласниками земельної ділянки площею 0,2500 га, розташованої по АДРЕСА_1 між якими існує спір щодо порядку користування.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.5)). Інакше кажучи, це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (пункт 14)).

Відповідно до частини 2 статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.
Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема у визначені законом способи, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод у користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).
У статті 13 Конституції України визначено, що власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.
Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
У частинах першій та другій статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно зі статтею 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України).
Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень порушень його права власності від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлених судом перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушення права та з яких підстав.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, за яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).
Відповідно до частини 2 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Способи захисту прав на землю встановлені частиною 3 статті 152 ЗК України: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Відповідно до статей 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 цього Кодексу.
Аналогічне положення закріплено в частині третій статті 88 ЗК України.
Статтею 88 цього ж Кодексу встановлено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди – у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння і користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.
Згідно з статтями 40, 121 Земельного кодексу України присадибна земельна ділянка передбачається для розміщення та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Якщо житловий будинок належить особам на праві спільної часткової власності, то й присадибна земельна ділянка має належати цим особам на такому ж праві, тобто на праві спільної часткової власності. 
Пунктом 21 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року визначено наступне: виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК України бере до уваги цю угоду при вирішені спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов`язковою.
Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування . Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Приписами ч. 1 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно ч. 3 ст. 89 ЦПК України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд у постанові від 20 січня 2025 року у справі № 509/1939/20, провадження № 61- 12497св24, констатував, що Верховний Суд дотримується послідовної позиції, що при вирішенні спору про користування земельною ділянкою суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном (див., наприклад, постанову Верховного Суду від 25 вересня 2024 року у справі № 712/5278/20 (провадження № 61-7038св24)).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції врахував, що рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 06.06.2016 року??(набрало законної сили 01.11.2016 року) визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок з господарчими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .
Сторони в рівних частках є співвласниками земельної ділянки площею 0,2500 га, розташованої по АДРЕСА_1 між якими існує спір щодо порядку користування.
Справа була предметом перегляду у суді касаційної інстанції.
Так, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 19.05.2021 року, скасовуючи рішення суду першої та апеляційної інстанції, зазначив, що вирішення зустрічного позову ОСОБА_2 про порядок користування земельною ділянкою безпосередньо залежить від вирішення позовних вимог ОСОБА_3 про поділ в натурі земельної ділянки.
Проте, ОСОБА_1 відмовилась від свого первісного позову про поділ в натурі земельної ділянки, новий позов не пред`явила, у зв`язку з чим суд, дійшов висновку про відсутність перешкод для визначення порядку користування спільною земельною ділянкою згідно з Висновком № 684 від 29.05.2023 року додаткової судової земельно-технічної експертизи від 29.05.2023 року, складеним ТОВ «ИНЮГ-Експертиза» (судовим експертом Голєвим О.А.) на замовлення ОСОБА_2 в порядку ст. 106 ЦПК України.
При цьому, місцевий суд виснував, що інших належних доказів, тобто альтернативних варіантів для визначення порядку користування земельною ділянкою, на розгляд суду не запропоновано.
Згідно з вказаним Висновком № 684 від 29.05.2023 року, судовим експертом на розгляд суду запропонований один найбільш оптимальний варіант порядку користування земельною ділянкою площею 0,2500 га за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ідеальних часток співвласників (по 1/2 частки кожному). У варіанті порядку користування, що пропонується: фасадна межа поділена на рівні відрізки, а далі межа розділу проходить вздовж території домоволодіння, збалансовано, дотримуючись середньої лінії, що умовно ділить територію, з урахуванням існуючої забудови, яка склалася на момент проведення первинної експертизи, а також умов переобладнання комунікацій водопостачання та каналізації, відповідно до Робочого проекту «Водопостачання та каналізація», що розроблений компанією «Енергетичні інвестори».
На розгляд суду пропонується один найбільш оптимальний варіант:
- співвласнику ОСОБА_2 пропонується виділити земельну ділянку загальною площею 0,1250 га, у тому числі: в особисте користування - 0,11724 га; із земель загального користування – 0,00776 га;
- співвласнику ОСОБА_4 пропонується виділити земельну ділянку загальною площею 0,1250 га, у тому числі: в особисте користування - 0,11724 га; із земель загального користування - 0,00776 га.
Графічно варіант порядку користування земельною ділянкою, згідно з Висновком № 684 від 29.05.2023 року, відображені у Додатку № 1 та Додатку № 2. Лінійні розміри та координати поворотних точок полігонів площ земельних ділянок, що за запропонованим варіантом порядку користування земельною ділянкою пропонується виділити в особисте та загальне користування співвласників з частками по 1/2 у кожного, описані у відповідних таблицях № 2, 3, 4 дослідницької частини Висновку.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування земельною ділянкою підлягають задоволенню, що відповідно передбачено ст. 364 ЦК України та ст. 88 ЗК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду та зазначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина третя, четверта статті 12 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частина сьома статті 81 ЦПК України).
На думку колегії суддів відповідачка не були позбавлена можливості, щодо проведення власного експертного дослідження та надання доказів на спростування доказу поданого позивачем.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо належності та допустимості Висновку № 684 додаткової судової земельно-технічної експертизи від 29.05.2023 року, складеного ТОВ «ИНЮГ-Експертиза» (судовим експертом Голєвим О.А.) на замовлення ОСОБА_2 , слід зазначити наступне.
Так, суд першої інстанції правильно виходив з того, що згідно положення ст. 102 ЦПК України - висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.
Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.
Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
А отже, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, щодо визначення доказової сили Висновку № 684 додаткової судової земельно-технічної експертизи від 29.05.2023 року та можливості використання для встановлення фактичних обставин справи, правильності висновку експерта, його обґрунтованості.

Також, враховуючи взаємовідносини сторін по справі, наявність існування між ними даного спору тривалий час, колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо зобов`язання ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у підключенні його частини земельної ділянки та житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , до газорозподільної системи, комунальної мережі водопроводу, водозабезпечення та каналізації.

Втім, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, щодо необґрунтованості позовних вимог в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення збитків та вважає за необхідне відмовити у задоволені таких вимог.
Крім цього, рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 06.06.2016 року, визначено порядок розподілу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 житлового будинку з господарчими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , виплати компенсаційного характеру та відшкодування шкоди цим рішенням не встановлені.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів не погоджується з цими доводами та звертає увагу на те, що постановою Верховного Суду від 19.05.2021 року, справу було передано на новий розгляд до суду першої інстанції, тобто не на стадію прийняття позову.
Так, ОСОБА_2 , вважаючи, що його початкова вимога не повною мірою забезпечувала захист порушених прав та інтересів,доповнив позов вимогами про зобов`язання ОСОБА_3 не чинити перешкоди у підключенні його житлового будинку (другого поверху) до газорозподільної системи, комунальної мережі водопроводу, водозабезпечення та каналізації на підставі затвердженої технічної (проектної) документації; відшкодування збитків, понесених ним на виготовлення підготовчої технічної документації; стягнення грошових збитків для оплати будівельних робіт щодо здійснення підключення до комунальних мереж; стягнення витрат за проведення судової експертизи, ксерокопіювання документів.
Разом з цим, як вбачається зі змісту вказаних вимог, позивач доповнив позовні вимоги новими вимогами, тобто змінив предмет позову.
Однак первісні основні підстави позову позивач залишив незмінними та лише доповнив їх новими обставинами, які безпосередньо пов`язані з основними підставами позову.
За вказаних обставин, колегія суддів, враховуючи те, що позивач не змінював предмет та підстави позову одночасно, а лише доповнив їх, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до розгляду уточнення позовних вимог.
Відповідачкою до суду було надано письмові заперечення щодо можливості прийняття такої заяви судом з огляду на положення чинного процесуального законодавства, отже, надано можливість висловити свою позицію.

Апеляційний суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

У зв`язку з наведеним, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення збитків та ухваленню в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволені позовних вимог. В іншій частині рішення суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Гула Андрій Сергійович задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 25 червня 2024 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення збитків скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення збитків у розмірі 419334,73 грн, що складаються з: понесених витрат на замовлення технічної документації та отримання технічних умов у сумі 9490,50 грн; вартості будівельних робіт щодо підключення частини житлового будинку до газорозподільної системи, комунальної мережі водопроводу, водозабезпечення та каналізації, згідно кошторисної документації станом на 2021 рік у сумі 409374,23 грн; понесених витрат на ксерокопіювання документів на суму 470,00 грн.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 25 червня 2024 року змінити в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суми витрат на правничу допомогу, зменшити визначений рішенням суду розмір з 20000 до 10000 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає чинності з дня її проголошення.
Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 23.03.2026 року.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

В.В. Кострицький