Справа № 462/1112/26

ПОСТАНОВА

18 березня 2026 року, Залізничний районний суд міста Львова у складі судді Ліуша А.І., за участі ОСОБА_1 , розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України,      проживаючої за адресою АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 124 Кодексу України пАП, -

В С Т А Н О В И В :

08 лютого 2026 року о 09 год. 30 хв., в м. Львові на вул. Яворницького, 5А, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Renault Duster д.н.з. НОМЕР_1 , під час руху заднім ходом, не переконалася в безпечності маневру, створила небезпеку для інших учасників дорожнього руху, внаслідок чого допустила зіткнення з автомобілем ГАЗ КФ330200.003, д.н.з. НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП, транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
ОСОБА_1 , в судовому засіданні вину у вчиненому не визнала, та пояснила, що 08 лютого 2026 року вона здійснювала виїзд з місця паркування по вул. Яворницького, 5a. Перед початком руху вона увімкнула аварійну світлову сигналізацію та переконалася, що маневр буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам руху. На момент зіткнення маневр виїзду був фактично завершений: її автомобіль був вирівняний уздовж проїзної частини та розміщений у смузі, і вона вже готувалася розпочати рух прямо. Це об?єктивно підтверджується долученими фотографіями з місця ДТП. де чітко видно, що її автомобіль Renault Duster (д.н.з. НОМЕР_3 ) розташований паралельно до припаркованих транспортних засобів у напрямку руху, а не під кутом, як помилково відобразив інспектор на схемі ДТП. Відтак, у вчиненні ДТП винен саме інший учасник – водій автомобіля ГАЗ КФ330200.003, д.н.з. НОМЕР_2 .
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що у діях ОСОБА_1 , наявні ознаки правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 124 Кодексу України пАП, тобто порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів з наступних підстав.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Вина  ОСОБА_1 , стверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №586068, схемою місця ДТП, письмовими поясненнями ОСОБА_2 .
Так, суд вважає за необхідне зазначити  ОСОБА_1 , що згідно п. 10.1 ПДР, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Крім того, згідно п. 10.2 ПДР, виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги — велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає.
Також в ході розгляду справи судом були досліджені долучені до матеріалів справи фотознімки з місця ДТП. З вказаних фотографій чітко вбачається, що зіткнення транспортних засобів сталося саме в момент виїзду ОСОБА_1 з паркувального місця на смугу руху. При цьому, автомобіль ГАЗ КФ330200.003, д.н.з. НОМЕР_2 , в цей момент вже рухався по смузі, на яку ОСОБА_1 , мала намір виїхати, тобто фактично мав перевагу як транспортний засіб, що вже здійснював рух у межах проїжджої частини.
Більше того, з досліджених фотографій вбачається, що водій автомобіля ГАЗ КФ330200.003, д.н.з. НОМЕР_2 , намагався уникнути зіткнення та змістився ближче до тротуару, що також узгоджується з характером розташування транспортних засобів після ДТП та свідчить про вчинення ним маневру для запобігання аварії. Така поведінка водія ще раз підтверджує, що небезпечна ситуація була створена саме внаслідок виїзду ОСОБА_1 з місця стоянки без належного переконання у безпечності такого маневру та без надання переваги в русі транспортному засобу, який вже рухався смугою.
Так, суд зазначає, що зазначені обставини підтверджуються не лише фотографіями, а й схемою місця ДТП, яка міститься в матеріалах справи та відображає розташування транспортних засобів, траєкторію їх руху і місце безпосереднього зіткнення. Досліджені судом докази свідчать про те, що ДТП не була наслідком руху автомобіля ГАЗ у спосіб, який би створював перешкоду, а сталася саме через те, що ОСОБА_1 , виїжджаючи з паркувального місця, не виконала обов`язку переконатися в безпечності початку руху та не надала дорогу транспортному засобу, який вже рухався по смузі.
Окремо слід звернути увагу й на те, що сама ОСОБА_1 у своїх поясненнях підтвердила, що дорожньо-транспортна пригода відбулася саме під час її виїзду з паркувального місця. Тобто її власні пояснення узгоджуються як із фотознімками, так і зі схемою місця ДТП, а тому в сукупності такі докази є послідовними, взаємопов`язаними та такими, що підтверджують один одного. Відтак, матеріали справи об`єктивно свідчать, що першопричиною виникнення ДТП були саме дії ОСОБА_1 під час виїзду з паркувального місця на смугу руху, якою вже рухався інший транспортний засіб.
Відтак, суд обґрунтовано не може взяти до уваги пояснення ОСОБА_1 про те, що під час її виїзду з паркувального місця саме водій іншого транспортного засобу був зобов`язаний надати їй перевагу в русі або додатково попередити її звуковим сигналом. Такі твердження прямо суперечать змісту пунктів 10.1 та 10.2 Правил дорожнього руху України, які покладають на водія, що розпочинає рух, змінює його напрямок або виїжджає з місця стоянки, чіткий та безумовний обов`язок попередньо переконатися у безпечності свого маневру та не створювати перешкод іншим учасникам дорожнього руху.
На переконання суду, посилання ОСОБА_1 на те, що інший водій нібито мав обов`язок сигналити їй або пропускати її, фактично є спробою перекласти власний обов`язок щодо дотримання вимог безпеки дорожнього руху на іншого учасника ДТП. Такий підхід не ґрунтується ані на нормах ПДР, ані на загальних принципах правової визначеності та особистої відповідальності водія за виконання правил маневрування. Подання звукового сигналу є допоміжним засобом попередження у визначених випадках, проте не підміняє і не скасовує прямого обов`язку водія, який починає рух з місця стоянки, самостійно переконатися у безпечності виїзду.
Більше того, наведена ОСОБА_1 позиція свідчить про неправильне розуміння базових правил пріоритетності дорожнього руху, які є загальновідомими та обов`язковими для кожного водія без винятку. Отримання посвідчення водія передбачає знання та належне застосування Правил дорожнього руху, зокрема в частині початку руху, маневрування та надання переваги в русі. Саме тому доводи про те, що водій транспортного засобу, який уже рухався по смузі, мав поступитися дорогою особі, яка лише виїжджала з паркувального місця, є не просто необґрунтованими, а такими, що очевидно не відповідають нормативному регулюванню спірних правовідносин.
Таким чином, твердження ОСОБА_1 про наявність у іншого водія обов`язку надати їй дорогу або попередити її звуковим сигналом є юридично неспроможними, не підтверджуються положеннями Правил дорожнього руху України та повністю спростовуються встановленими у справі фактичними обставинами. Жодних об`єктивних доказів, які б свідчили про відсутність у діях ОСОБА_1 , складу адміністративного правопорушення суду не надано. 
Накладаючи адміністративне стягнення, враховуючи характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного правопорушення, обставин, які обтяжують відповідальність відсутні, тому покарання йому слід визначити в межах санкції статті, за якою кваліфіковано правопорушення, у виді штрафу.
У відповідності до вимог ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення, з правопорушника стягується судовий збір у розмірі 665,60 грн.

Керуючись ст.ст. 221, 268, 283, 284 Кодексу України пАП, -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_1 визнати винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 124 Кодексу України пАП та оштрафувати на 850 /вісімсот п`ятдесят/ гривень в дохід держави.
Стягнути з ОСОБА_1 665 /шістсот шістдесят п`ять/ гривень 60 копійок судового збору в дохід держави.
Апеляційну скаргу на постанову може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя:       А.І. Ліуш