ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/1758/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого-судді Сороки Ю.Ю.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення від 27.01.2026 №907120141538 про відмову у перерахунку пенсії.
Зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області прийняти рішення про переведення з 19.01.2026 (дня звернення з заявою) на пенсію про втраті годувальника на підставі ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993, здійснивши перерахунок та виплату у розмірі 70% пенсії померлого годувальника – ОСОБА_2 , обчисленої на підставі ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 та здійснити виплату пенсії з урахуванням раніше виплачених сум.
В обгрунтування позовних вимог зазначила, що з 04.02.1984 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 28 жовтня 2025 року.
З покійним чоловіком проживали разом постійно за однією адресою до дня його смерті, вели спільне господарство. Позивачка отримувала від покійного чоловіка постійну фінансову допомогу, яка була постійним і основним джерелом засобів до існування.
Наказом Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21.10.2025 року ОСОБА_2 відраховано зі штату Ковельського міськрайонного суду Волинської області, за заявою про відставку, згідно з рішенням Вищої ради правосуддя від 21 жовтня 2025 року №2164/0/15-25 "Про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області у зв`язку з поданням заяви про відставку".
Вищевказаним рішенням встановлено, що станом на день ухвалення рішення про відставку стаж роботи ОСОБА_2 на посаді судді становив 35 років 6 місяців. Загальний стаж ОСОБА_2 становить - 42 роки 1 місяць, що підтверджується долученим до позовної заяви розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання 
Довідкою про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці визначено, що суддівська винагорода ОСОБА_2 , яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці складає 126 120,00 грн.
Позивач є дружиною померлого, особою з інвалідністю III групи та такою, що досягла пенсійного віку, а відтак відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону України №1058-IV належить до категорії непрацездатних членів сім`ї. У зв`язку з цим, 06.11.2025 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області із заявою про перехід на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про статус суддів».
Рішенням №907120141538 від 14.11.2025 року Головним управлінням ПФУ у Волинській області, на підставі заяви позивача від 06.11.2025 року ОСОБА_3 було призначено пенсію по втраті годувальника на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV в розмірі 11 873.19 грн. 
Не погоджуючись з вищевказаним рішенням, "19"січня 2026 року позивач звернулася до Ковельського об`єднаного управління Пенсійного фонду України із заявою, у якій просила перевести її на пенсію по втраті годувальника відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII від 16.12.1993.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №907120141538 від 27.01.2026 року позивачу було відмовлено у задоволенні заяви про переведення на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ЗУ "Про державну службу".
Вважаючи рішення про відмову у переведенні на інший вид пенсії - на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України Про державну службу необrрунтованим, формальним, незаконним та таким, що порушує гарантовані Конституцією України соціальні права на пенсійне забезпечення, позивачка звернулась до суду з даним позовом.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду Димарчук Т.М. від 16 лютого 2026 року відкрито провадження у справі та її розгляд призначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до частини другої статті 257 КАС України.
У зв`язку з відрахуванням з 23.03.2026 судді Димарчук Т.М. зі штату Волинського окружного адміністративного суду на підставі наказу голови суду від 25.02.2026 №02-07/4/26 та на виконання розпорядження керівника апарату суду від 16.03.2026 №01-87/179/26 проведено повторний автоматизований розподіл справи №140/1758/26.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.03.2026 головуючим суддею для розгляду адміністративної справи №140/1758/26 було визначено суддю Сороку Ю.Ю.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 19 березня 2026 року прийнято до провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримує пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” №1058-IV від 09.07.2003. 19.01.2026 звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про переведення на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про державну службу». 
Заява позивача розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області за результатом якої прийнято рішення про відмову позивачу у перерахунку пенсії. 
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на захист своїх прав і свобод у суді, а також на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. 
Нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян, є Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09 липня 2003 року №1058-ІV, зі змінами (далі – Закон №1058-ІV). 
Частиною 1 статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. 
Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування. 
Відповідно до пункту першого частини другої вказаної статті непрацездатними членами сім`ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. 
Згідно п. 4.7. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. 
Відповідно до ст. 90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015р. №889-VIII, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Переведення на пенсію у разі втрати годувальника іншим Законом не передбачено. 
Відтак, Головним управлінням відмовлено позивачу у переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про державну службу», а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними, та такими, що не підлягають задоволенню, а тому просить відмовити у їх задоволенні.
Дослідивши матеріали адміністративної справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні відносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та отримує пенсію по втраті годувальника згідно Закону України №1058.
04 лютого 1984 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (спільне прізвище після реєстрації шлюбу - ОСОБА_5 ) укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 .
Згідно із свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 28 жовтня 2025 року ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У зв`язку з цим, 06.11.2025 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області із заявою про перехід на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про статус суддів».
Рішенням №907120141538 від 14.11.2025 року Головним управлінням ПФУ у Волинській області, на підставі заяви позивача від 06.11.2025 року ОСОБА_3 було призначено пенсію по втраті годувальника на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV. 
Не погоджуючись з вищевказаним рішенням, "19"січня 2026 року позивач звернулася до Ковельського об`єднаного управління Пенсійного фонду України із заявою, у якій просила перевести її на пенсію по втраті годувальника відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII від 16.12.1993.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №907120141538 від 27.01.2026 року позивачу було відмовлено у задоволенні заяви про переведення на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ЗУ "Про державну службу".
Не погодившись з відмовою, позивачка звернулась до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Згідно ч.2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Рішення відповідача (дії, вчиненні при його прийнятті) як суб`єкта владних повноважень, що є предметом даного позову, підлягають оцінці судом на відповідність критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, регулює Закон України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Згідно зі статтею 5 Закону №1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно з частиною першою статті 10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника встановлені статтею 36 Закону №1058-IV, за змістом якої пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу.
Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (частина перша, пункт 1 частини другої, абзац другий пункту 2 частини третьої цієї статті).
Отже, оскільки за змістом пункту 1 частини другої статті 36 Закону №1058-IV непрацездатними членами сім`ї вважається дружина, яка досягла пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, то позивач має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.
Приписами ч. 1 ст. 37 Закону №1058-IV передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.
Згідно з ч. 1 ст. 38 Закону №1058-IV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.
Отже, спірним у справі є правомірність дій відповідача щодо відмови в переведенні позивача на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.
Пунктом 10 статті 37 Закону № 3723-XII передбачено що в разі смерті особи в період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї в розмірі 70 % суми заробітної плати померлого годувальника, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а на 2-х і більше членів сім`ї 90 % відсотків. До непрацездатних членів сім`ї належать особи, зазначені у статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною десятою цієї статті, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом.
Закон №3723-XII втратив чинність на підставі Закону України від 10.12.2015 №889-VIII "Про державну службу" за винятком статті 37 Закону № 3723-XII, яка повинна застосовуватися до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу 11 Закону №889 -VIII.
Згідно із пунктами 10 і 12 розділу 11 Закону №889-VIII державні службовці які на момент набрання законної сили цим законом мають стаж роботи на державній службі 10 або 20 років на посадах віднесених до відповідних категорій державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII.
Суд зазначає, що пункт 13 розділу 11 Закону №889-VIII передбачає, що за особами, які на день набрання чинності цим Законом, перебувають у відставці, відповідно до вимог статті 31 Закону №3723-XII зберігаються гарантії, передбачені цією статтею.
Відповідно до частини першої статті 37 Закону №3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Відповідно до частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 37 Закону №3723-XII у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям - незалежно від того, чи були вони на утриманні померлого годувальника), призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а на двох і більше членів сім`ї - 90 відсотків. До непрацездатних членів сім`ї належать особи, зазначені у статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною десятою цієї статті, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом.
Позивач, на момент звернення із заявою до пенсійного органу була членом сім`ї померлого годувальника та відповідала вимогам вищезазначених статтею 37 Закону №3723-XII.
Суд вважає, що норми статті 37 Закону №3723-XII розповсюджуються не тільки на осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону № 889-VIII, а й на позивача, з огляду на наступне.
Однією зі складових права на справедливий судовий розгляд (стаття 6 Європейської Конвенції з прав людини) є принцип правової визначеності, за яким права особи мають бути чітко та повною мірою визначені законом, положення якого є зрозумілими та доступними до розуміння будь-якою особою.
Дотримання принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права полягає у тому, що, приймаючи нові умови пенсійного забезпечення згідно Закону N 889-VIII, Верховна Рада України закріпила право певних осіб на конкретні умови призначення пенсії, зокрема, пенсії державного службовця шляхом відсилання до норм Закону, який, серед іншого, передбачає такий вид пенсійного забезпечення, як призначення пенсії по втраті годувальника.
За таких умов, розповсюдивши право на особу, законодавець шляхом прийняття закону поширив і право членів сім`ї цієї особи при призначенні пенсії на випадок втрати годувальника у разі її смерті, тобто позивача, відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII.
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 09.11.2018 у справі №236/3193/16-а та від 31.05.2021 у справі №569/10026/16-а, який відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України підлягає врахуванню при розгляді цієї справи.
Відтак позивач має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону № 3723-ХІІ.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що ГУ ПФУ у Вінницькій області не довів правомірності своїх дій щодо відмови в переведенні позивача на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону №3723-ХІІ.
Перевіряючи дотримання критеріїв, яким має відповідати рішення, дії суб`єкта владних повноважень, визначених частиною другою статті 2 КАС України, суд вважає, що такі недотримані, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені законами України, необґрунтовано, без урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дій.
Отже, суд дійшов висновку про необхідність скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 27.01.2026 №907120141538.
Таким чином, для відновлення порушених прав позивача необхідно задовольнити і похідну позовну вимогу про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області прийняти рішення про переведення з 19.01.2026 (дня звернення з заявою) на пенсію по втраті годувальника на підставі ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993, здійснивши перерахунок та виплату у розмірі 70% пенсії померлого годувальника – ОСОБА_2 , обчисленої на підставі ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 та здійснити виплату пенсії з урахуванням раніше виплачених сум.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачену суму судового збору в розмірі 1331,20 грн.
Керуючись ст. ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 27.01.2026 №907120141538 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області прийняти рішення про переведення ОСОБА_1 з 19.01.2026 (дня звернення з заявою) на пенсію по втраті годувальника на підставі ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993, здійснивши перерахунок та виплату у розмірі 70% пенсії померлого годувальника – ОСОБА_2 , обчисленої на підставі ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 та здійснити виплату пенсії з урахуванням раніше виплачених сум.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 копійок.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. 
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21005, Вінницька область, місто Вінниця, вулиця Зодчих, будинок 22, код ЄДРПОУ 13322403).

Суддя Ю.Ю. Сорока