ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/6861/25	
Головуючий в 1 інстанції: Потоцька Н.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі: головуючої судді – Шевчук О.А.,
суддів: Бойка А.В., Єщенка О.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - військової частини НОМЕР_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, - 
ВСТАНОВИЛА:
В березні 2025 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просив визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ), яка виразилась у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 за період з 26 квітня 2016 року по 28 лютого 2018 року індексації грошового забезпечення в повному розмірі, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, з визначенням місяця, в якому відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців - січень 2008 року;
- зобов`язати НОМЕР_1 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 26 квітня 2016 року по 28 лютого 2018 року, з урахуванням нарахованої та виплаченої індексації грошового забезпечення, із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44, з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ), яка виразилась у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 за період з 26 квітня 2016 року по 28 лютого 2018 року індексації грошового забезпечення в повному розмірі, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, з визначенням місяця, в якому відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців - січень 2008 року. Зобов`язано НОМЕР_1 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 26 квітня 2016 року по 28 лютого 2018 року, з урахуванням нарахованої та виплаченої індексації грошового забезпечення, із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44, з урахуванням раніше виплачених сум.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить, зокрема, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 ; стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати по справі; повторно дослідити докази досліджені в суді першої інстанції.
Доводами апеляційної скарги зазначено, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 мобільному прикордонному загоні державної прикордонної служби України) з 23.02.2023 по 10.06.2024, що підтверджується витягами з кадрових наказів, копії яких додаються. До 23.02.2023 відповідач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Апелянт вказує, що з 22.02.2023 по 10.06.2024 грошове забезпечення нараховували посадові особи військової частини НОМЕР_3 . Згідно наказу від 16.05.2024 №666-ОС з позивачем було припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби. У зв`язку з цим, апелянт вважає, що грошового забезпечення за період з 26 квітня 2016 року по 28 лютого 2018 року має перераховувати та військова частина в якій позивач проходив службу. Апелянт вказує, що в цей період часу відповідач будь-яких дій з нарахування позивачу у вказаний період грошового забезпечення не здійснював, а відтак і протиправних дій стосовно позивача, а тому, на думку апелянта, судом першої інстанції належним чином не мотивовано підстав для вчинення відповідних дій відповідачем.
Також, посилаючись на ч.2 ст.122 КАС України та ч.2 ст. 233 КЗпП апелянт зазначає, що позивачем пропущено трьохмісячний строк звернення до суду, оскільки про порушення своїх прав позивач довідався 20.03.2023. Вказує, що про порушення свої прав позивач мав дізнатися з моменту ознайомлення з наказом начальника НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону №793-ОС від 10.06.2024 «Про особовий склад» згідно якого його виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення та отримання грошового атестату. Таким чином, апелянт вважає що позивач без поважних причин пропустив строк звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав і вказана підстава є самостійною для відмови в задоволенні позову.
Також апелянт вважає необхідним залучити до участі в справі як третю особу на стороні відповідача військову частину НОМЕР_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2025 року клопотання НОМЕР_4 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) про поновлення строку на апеляційне оскарження - задоволено. Поновлено НОМЕР_5 мобільному прикордонному загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) строк на апеляційне оскарження. Зупинено дію рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.08.2025 р. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою НОМЕР_4 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2025 р.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2025 року задоволено клопотання НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) про залучення до участі в справі, як третю особу на стороні відповідача військову частину НОМЕР_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - військову частину НОМЕР_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).
Запропоновано третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, у строк п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до П`ятого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу, а також свої заперечення на заяви чи клопотання у разі їх подання, копію відзиву направити сторонам у справі, надати суду докази надсилання копії відзиву та доданих до нього документів учасникам справи.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2025 року у задоволенні клопотання НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) про розгляд справи за участю представника відповідача - відмовлено. Підготовку до розгляду адміністративної справи закінчено. Призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження в приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду.
Відзивів на апеляційну скаргу позивачем та третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - військовою частиною НОМЕР_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до суду не надано.
Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 26.04.2016 по 10.06.2024 проходив військову службу у НОМЕР_1 мобільному прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ), що підтверджується довідкою №08/722 від 10.06.2024 та довідкою №3/2252 від 25.02.2025.
25.10.2024 представник позивача звернулась із адвокатським запитом до НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) щодо нарахування та виплати індексації з 26 квітня 2016 по 28 лютого 2018 із застосуванням місяців для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базових місяців) січень 2008 року.
Листом №10/11273-24-Вих від 20.11.2024 НОМЕР_1 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) повідомив про відсутність підстав для перерахунку індексації грошового забезпечення з 26 квітня 2016 по 28 лютого 2018 із застосуванням місяців для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базових місяців) січень 2008 року.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що останнє підвищення окладу за посадою позивача відбулось у січні 2008 року, а тому для визначення суми індексації грошового забезпечення має застосовуватись індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком з 01 січня 2008 року до 01 березня 2018 року, оскільки після прийняття Постанови №704, якою затверджено схему тарифних розрядів за основними типовими посадами осіб офіцерського складу, базовим місяцем для нарахування військовослужбовцям індексації, став березень 2018 року.
Отже, відповідно до положень Порядку №1078, січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивача за період з 26 квітня 2016 по 28 лютого 2018 включно.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати індексації грошового забезпечення позивачу за період з 26 квітня 2016 по 28 лютого 2018 включно та зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 26 квітня 2016 по 28 лютого 2018 включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року підлягають задоволенню.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що позивач проходив військову службу у відповідача в період часу з 23.02.2023 по 10.06.2024, поряд з цим суд першої інстанції задовольняючи позов належним чином не мотивував чому відповідач повинен здійснити нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення за період з 26 квітня 2016 року по 28 лютого 2018 року.
Надаючи оцінку вказаним доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з довідки НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 10 червня 2024 р. № 08/722 
ОСОБА_1 з 26 квітня 2016 року по 10 червня 2024 року проходив військову службу за контрактом в Державній прикордонній службі України. 
Згідно витягу з наказу начальника НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 10 червня 2024 року № 793-ОС ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення з 10 червня 2024 року (а.с. 12).
Колегія суддів зазначає, що предметом позову в даній справі є нарахування та виплата ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 26 квітня 2016 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) – січень 2008 року.
Як вбачається з довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 25.02.2025 р. № 3/2252 про проходження військової служби (трудову діяльність) ОСОБА_1 :
з 26.04.2016 – 03.06.2016 – молодший інспектор прикордонної служби 3 категорії групи молодших інспекторів прикордонної служби 3 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » 2 категорії (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
з 03.06.2016 – 12.06.2018 – дільничний інспектор прикордонної служби 2 категорії відділення дільничних інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » 2 категорії (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 14-15).
Таким чином, судом встановлено що у спірний період позивач проходив службу у ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Також з матеріалів справи вбачається, що в доповнення до листа 21.10.2024 №09/14897-24 Вих Військова частина НОМЕР_2 Державної прикордонної служби України листом №09/17834-24-Вих від 29.11.2024 представнику позивача надала довідку – розрахунок індексації грошового забезпечення за період з 26.04.2016-10.06.2023 від 29.11.2024 №911 та просила надати реквізити ОСОБА_1 встановленого зразка для виплати індексації. 
Як вбачається з довідки – розрахунку індексації грошового забезпечення за період з 26.04.2016 р. – 10.06.2024 р. від 29.11.2024 р. № 911, індексація ОСОБА_1 з квітня 2016 р. по лютий 2018 р. не виплачувалась (а.с. 25).
Частина друга статті 9 КАС України визначає, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Згідно зі статтею 46 КАС України сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач. Відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Відповідно до частини третьої статті 48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.
Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача (частина четверта вказаної статті).
Зі змісту наведених положень процесуального законодавства випливає, що належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Отже, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом.
У цій справі позивач відповідачем у справі визначив НОМЕР_1 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України, посилаючись на обґрунтування своїх вимог, зокрема на те, що розрахунок (виплату) коштів (індексації грошового забезпечення) здійснює прикордонний загін, яким було звільнено військовослужбовця з військової служби.
Колегія суддів зазначає, що спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їхнього соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям і членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” (далі – Закон № 2011-XII; у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).
Частинами першою – третьою статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон № 1282-ХІІ у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин.
Положеннями статті 1 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення – це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
За правилами статті 2 Закону № 1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).
Статтею 9 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.
Порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які проходять військову службу в органах Держприкордонслужби, визначаються Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 № 558 (далі – Інструкція № 558).
Індексація грошового забезпечення військовослужбовцям здійснюється в порядку та розмірах, установлених законодавством (пунктом 9 розділу І Інструкції № 558).
Відповідно до пункту 3 розділу І Інструкції № 558) грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується в органах Держприкордонслужби за місцем їх служби або органом, у якому вони перебувають на фінансовому забезпеченні згідно з приміткою до штату.
Пунктом 7 розділу І Інструкції № 558 передбачено, що грошове забезпечення, що належить військовослужбовцю і своєчасно не виплачено йому або виплачено в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.
За змістом абзацу 5 пункту 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема грошове забезпечення військовослужбовців.
Згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 19.07.2019 у справі № 240/4911/18, від 07.08.2019 у справі № 825/694/17, від 20.11.2019 у справі № 620/1892/19, від 26.01.2022 у справі № 400/1118/21, від 04.05.2023 у справі № 640/29759/21 виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення.
Колегія суддів наголошує, що позивач у спірний період проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_3 та отримував грошове забезпечення, щодо якого, на думку позивача, не було нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення, що й стало підставою для звернення до суду із цим позовом.
Виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні у спірний період, оскільки індексація грошових доходів не є виплатою військовослужбовцю у зв`язку зі звільненням чи заборгованістю, а є періодичною виплатою й у цій справі є спірною.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 травня 2025 року у справі № 420/20215/23.
З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що належним відповідачем у даній справі є ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Отже, з огляду на наведене колегія суддів констатує, що оскільки індексації підлягають грошові доходи, які не мають разового характеру, а у спірний період позивач проходив військову службу та перебував на грошовому забезпеченні у ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про задоволення позовних вимог до відповідача, а саме – НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ). 
Колегія суддів зазначає, що позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. Заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі й за клопотанням самого відповідача, або навіть за ініціативою суду.
Проте, суд першої інстанції вищенаведених вимог процесуального закону не дотримався, та, вирішуючи даний спір, не з`ясував хто є належним відповідачем у справі та не вирішив питання про залучення до участі у справі належного відповідача чи співвідповідача.
Відповідно до ч.7 ст.48 КАС України заміна позивача допускається до початку судового розгляду справи по суті. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.
Оскільки суд першої інстанції не залучив до участі у справі належного відповідача, а КАС України не надає суду апеляційної інстанції процесуальних повноважень здійснювати на стадії апеляційного розгляду справи заміну неналежного відповідача чи залучати другого відповідача, а також повертати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що результатом розгляду цієї справи повинна бути відмова у задоволенні позовних вимог з вищенаведених підстав.
Колегія суддів також зазначає, що відмова у задоволенні адміністративного позову, заявленого до неналежного відповідача, за умови неможливості його заміни на стадії перегляду судового рішення в апеляційному порядку, не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду з тим самим позовом, проте вже до належного відповідача.
З огляду на викладене, оскільки суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та ухвалив судове рішення з порушенням норм процесуального права, а тому в порядку ст.317 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.
Оскільки апелянт в даній справі є суб`єктом владних повноважень, відсутні підстави для стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат по справі, про що просить апелянт в апеляційній скарзі.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) – задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2025 року – скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук 

Суддя: А.В. Бойко 

Суддя: О.В. Єщенко