Унікальний номер справи 759/1382/19
Номер апеляційного провадження 22-ц/824/5827/2026
Головуючий у суді першої інстанції О. М. Журибеда 
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач

Постанова
Іменем України

04 березня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач), 
суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І. 

секретар судового засідання Комар Л. А.

учасники справи 

заявник ОСОБА_1 

заінтересована особа державний виконавець Святошинського відділу 
державної виконавчої служби у м. Києві 
Центрального 
міжрегіонального управління Міністерства юстиції 
(м. Київ) Личик Юрій Миколайович

заінтересована особа ОСОБА_2 

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 01 грудня 2025 року, постановлену у складі судді О. М. Журибеда, в приміщенні Святошинськогорайонного суду м. Києва

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду зі скаргою в якій просить визнати протиправними дії та рішення головного державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Личика Ю.М., просить постанову головного державного виконавця Святошинського відділу виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Личика Ю.М. про відкладення проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 визнати неправомірною та скасувати.
Вимоги скарги обґрунтовані тим, що постановою головного державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Личика Ю.М. від 03.10.2025 року було відкладено виконавчі дії в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1. Скаржник вважає, що постанова винесена державним виконавцем неправомірно, оскільки були відсутніми належні та допустимі докази на підтвердження хвороби його сина 03.10.2025 та 04.10.2025, тому така постанова підлягає скасуванню. З огляду на зазначене, скаржник звернулася до суду із вказаною скаргою.
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 01 грудня 2025 року. у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено. 
Не погоджуючись з ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 01 грудня 2025 року ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що ухвала суду є немотивованою та неаргументованою. Посилається на те, що відповідно до консультаційного заключення Євроклініки (ОНЛАЙН) від 29.09.2025, повторна консультація лікаря щодо стану здоров'я дитини рекомендована через 4-5 днів. Однак під час проведення судового розгляду ним було задано питання боржниці ОСОБА_2 про те, чи зверталася та до лікарів та чи проводилася повторна консультація ОСОБА_3 та загалом чи була дитина хвора станом на 03.10.2025 та 04.10.2025, однак остання повідомила, що усі документи знаходяться у виконавчому провадженні та матеріалах цивільної справи. 
Відповідно інформації, яка міститься у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 (ідентифікатор доступу НОМЕР_2) відсутні будь-які документи, які підтверджують, що мати дитини зверталася з повторною консультацією щодо здоров`я дитини до Євроклініки та відповідно, що дитина перебувала в хворобливому стані саме 03.10.2025 та 04.10.2025.
Такі ж документи відсутні про хворобу дитини і в матеріалах цивільної справи № 759/1382/19 (провадження № 4-с/759/118/25).
Таким чином, на думку апелянта, судом не було спростовано той факт, що дитина була хвора 04.10.2025 та, відповідно, не могла відбутися зустріч батька з дитиною.
Заінтересованою особою ОСОБА_2 подано до суду відзив на апеляційну скаргу. Зазначає, що постанова державного виконавця про відкладення проведення виконавчих дій від 03.10.2025 винесена з дотриманням встановленого законом порядку, що дає підстави дійти висновку про законність дій та рішення державного виконавця, які здійснювались ним у відповідності з чинним законодавством України. Щодо зобов`язання визнати неправомірною та скасувати оскаржувану постанову про відкладення проведення виконавчих дій, зауважує, що оскаржувана постанова винесена державним виконавцем в межах його повноважень відповідно до вимог ЗУ «Про виконавче провадження», а отже підстави для її скасування відсутні.
Заінтересована особа державний виконавець Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Личик Ю.М. правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався. 
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 подану апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити з викладених підстав, ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 01.12.2025 скасувати, постановити нове судове рішення, яким задовольнити скаргу та визнати дії головного державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Личика Ю.М. протиправними. Скасувати постанову про відкладення проведення виконавчих дій, як протиправну.

Заінтересовані особи ОСОБА_2 , державний виконавець Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Личик Ю.М. у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у відповідності до вимог закону, від ОСОБА_2. до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи. 
Враховуючи те, що заінтересовані особи ОСОБА_2 , державний виконавець Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Личик Ю.М. повідомлялися належним чином про розгляд справи апеляційним судом, беручи до уваги ч. 2 ст. 372 ЦПК, відповідно до якої неявка сторін, або інших учасників справи належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, суд вважав за можливе розглянути дану справу за відсутності заінтересованих осіб, суд не вбачав підстав для відкладення розгляду справи.
Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. 
Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, заявника ОСОБА_1, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. 
Як вбачається з матеріалів справи 28.05.2025 року Святошинським районним судом м. Києва було видано дублікат виконавчого листа у справі № 759/1382/19, який перебуває на виконанні в Святошинському відділі державної виконавчої служби у м. Києві, ВП № НОМЕР_1. Відповідно до змісту дубліката виконавчого листа визначено спосіб участі ОСОБА_1 у спілкуванні із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та його вихованні: можливість зустрічей кожної першоі і третьої суботи та неділі з 11 год 00 хв суботи до 19 год 30 хв неділі за місцем проживання дитини матір`ю.
Зустріч ОСОБА_1 з сином мала відбутись 04.10.2025 (субота).
Відповідно до відповіді ОСОБА_1 від 01.10.2025 року на вимогу №136761 від 01.10.2025 року та клопотання про відкладення проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 від 02.06.2025 року, ОСОБА_2 повідомляє державного виконавця про поважність причини, які унеможливлюють проведення виконавчих дій, запланованих на 04.10.2025 року, а саме хвороба дитини.
В додатках до вказаної відповіді долучено консультативне заключення лікаря від 29.09.2025 року, відповідно до якого ОСОБА_3 отримує лікування, у зв`язку із діагнозом ГРЗ, гострий риносинусит, гострий трахеїт.
Постановою головного державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Личиком Ю.М. від 03.10.2025 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 відкладено проведення виконавчих дій, в частині зустрічей стягувача з дитиною за місцем проживання дитини з матір`ю з примусового виконання виконавчого листа (дублікат) №759/1383/19 виданого 28.05.2025 року до 17.10.2025 року на підставі ст. 32 ЗУ «Про виконавче провадження».
Відмовляючи у задоволенні скарги судом зазначено, що скаржником не доведено неправомірність дій головного державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Личика Ю.М. у виконавчому провадженню, суд взяв до уваги, що постанова про відкладення виконавчих дій від 03.10.2025 року в рамках вказаного виконавчого провадження, винесена правомірно, а саме через хворобу дитини.
Перевіряючи таке твердження суду, з огляду на доводи поданої ОСОБА_1 апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно зі статтею 2 Цивільного процесуального кодексу України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 129-1 Конституції України закріплено обов`язковість судових рішень до виконання на всій території України. Крім того, обов`язковість рішень суду визначена як одна з основних засад судочинства передбачених п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України.
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
Відповідно до статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Порядок виконання судових рішень та повноваження виконавців при вчиненні виконавчих дій визначені ЗУ «Про виконавче провадження».
Статтею 1 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ст. 10 ЗУ «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об' єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві, власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Згідно частини першої статті 18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладається на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.
Згідно приписів статті 32 ЗУ «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), або з інших підстав, внаслідок виникнення яких сторони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, виконавець може відкласти проведення виконавчих дій з власної ініціативи або за заявою стягувача чи боржника на строк до 10 робочих днів. Про відкладення проведення виконавчих дій виконавець виносить відповідну постанову.
Статтею 7 розділу XI Інструкції з організації примусового виконання рішень визначено, що за наявності обставин, що перешкоджають проведенню побачення стягувача з дитиною, державний виконавець відкладає проведення виконавчих дій в порядку, визначеному статтею 32 Закону, відповідно до якої за наявності обставин, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), або з інших підстав, внаслідок виникнення яких сторони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, виконавець може відкласти проведення виконавчих дій з власної ініціативи або за заявою стягувача чи боржника на строк до 10 робочих днів. Про відкладення проведення виконавчих дій виконавець виносить відповідну постанову.
Аналіз наведених положень закону приводить до висновку, що винесення постанови про відкладення проведення виконавчих дій є правом державного виконавця та в межах його повноважень і обумовлюється наданою йому законом дискрецією у прийнятті рішень, виходячи з фактичних обставин, що встановлені у кожному конкретному випадку при здійсненні примусових виконавчих дій.
У постанові Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі № 910/6104/21 викладений правовий висновок щодо застосування статті 32 Закону України «Про виконавче провадження», який відповідно до частини четвертої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України, суд має врахувати при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. 8.37. Відповідно до положень статті 32 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), або з інших підстав, внаслідок виникнення яких сторони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, виконавець може відкласти проведення виконавчих дій з власної ініціативи або за заявою стягувача чи боржника на строк до 10 робочих днів. Про відкладення проведення виконавчих дій виконавець виносить відповідну постанову. 8.38. Аналіз положень наведеної норми дає підстави дійти висновку, що: по-перше, застосування цієї норми пов`язане з наявністю певних обставин та умов; по-друге, установлення та оцінювання таких обставин належить до повноважень державного виконавця і, які суд касаційної інстанції не може перебирати на себе».
Як вбачається з матеріалів справи Лало Л.В. 01.10.2025 державному виконавцю скеровано клопотання про відкладення виконавчих дій з огляду на наявність обставин, які унеможливлюють участь дитини у виконавчих діях через стан її здоров`я, що має переважати над інтересами батьків. За результатом розгляду клопотання, керуючись ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» та інтересами дитини, державний виконавець виніс постанову 03.10.2025, якою вважав за доцільне відкласти проведення виконавчих дій.
На думку колегії суддів матеріалами справи не доведено, що користуючись наділеними повноваженнями та правами, державний виконавець діяв з недотриманням вимог законодавства та поза межами наданих йому повноважень і без врахування в першу чергу інтересів малолітньої дитини.
Відповідно до Акта державного виконавця від 04.10.2025 року складеного (в рамках іншого виконавчого провадження, але с тими ж сторонами виконавчого провадження ) о 11 год. 11 хв. встановлено, що 04.10.2025 року о 11 год. 00 хв. державним виконавцем здійснено перевірку виконання ухвали суду від 09.09.2025 року. Державним виконавцем створено спільну групу з боржником та стягувачем у застосунку «Вотс Ап», спілкування відбулось по відеозв`язку. Під час відеозв`язку зі сторонами виконавчого провадження дитина ОСОБА_3 спав, що було продемонстровано боржником під час відеодзвінка. У зв`язку із вищевикладеним, було прийнято рішення про відкладення перевірки виконання ухвали суду до часу, коли дитина прокинеться. Державним виконавцем в усній формі, зобов`язано боржника повідомити державного виконавця про час прокидання дитини для подальшого проведення перевірки виконання ухвали суду. Також, стороні виконавчого провадження повідомлено, що у разі не повідомлення боржником часу прокидання дитини, державним виконавцем о 14 год. 00 хв. 04.10.2025 року буде повторно створена спільна група у застосунку «Вотс АП» для здійснення перевірки виконання ухвали суду.
Як вбачається з акту державного виконавця від 04.10.2025 року о 14 год. 40 хв., державним виконавцем повторно здійснено перевірку виконання ухвали суду від 09.09.2025 року, де створено спільну групу у застосунку «Вотс Ап». Під час відеозв`язку зі сторонами виконавчого провадження дитини ОСОБА_3 продовжувала спати, що було продемонстровано боржником на відеозв`язку. Оскільки об 11 год. 00 хв. та о 14 год. 10 хв. державному виконавцю не вдалося перевірити виконання боржником виконавчого документа у зв`язку із сном дитини, державним виконавцем в усній формі зобов`язано боржника повідомити державного виконавця про час прокидання дитини у строк до 21 год. 00 хв. 04.10.2025 року для подальшого проведення перевірки виконання ухвали суду.
Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції Організації Об' єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини вимагає визначення найкращих інтересів дитини та передбачає, що зв`язки дитини з сім`єю повинні зберігатися, за винятком випадків, коли це може шкодити його здоров`ю та розвитку (рішення у справі «А. В. проти Словенії» від 09 квітня 2019 року).
Також, у рішеннях Європейського суду з прав людини у справі від 07.12.2006 та від 27.02.1992 зазначається, що між інтересами (правами) дитини повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю повинні переважати над інтересами батьків.
На переконання колегії суддів, така обставина, як хвороба дитини ОСОБА_3 дійсно перешкоджала проведенню виконавчих дій та є підставою для відкладення проведення виконавчих дій, що узгоджується з приписами ст.32 Закону України «Про виконавче провадження». Хвороба дитини підтверджується консультативним заключенням від 29.09.2025. Дійсно, повторна консультація була рекомендована через 4-5 днів, що припадає на п'ятницу - суботу, тобто п'ятий день є вихідним днем. Судом дійсно не встановлено, чи відбулась зустріч дитини з лікарем через 4-5 днів після 29.09.2025, але відповідно до вище зазначених Актів державного виконавця, дитина 04.10.2025 року майже пів дня спала, що свідчить про її хвороблий стан. Та обставина, що в матеріалах справи відсутня медична довідка про хворобу дитини саме 04.10.2025, не свідчить про те, що дитина 04.10.2025 року вже була здорова і мала можливість за своїм станом здоров'я спілкуватись і проводити час з батьком 04.10.2025. 
Отже, постанова про відкладення проведення виконавчих дій від 03.10.2025 винесена з дотриманням встановленого законом порядку, що дає підстави дійти висновку про законності дій та рішення державного виконавця, оскільки постанова була винесена в межах повноважень державного виконавця та у відповідності з чинним законодавством України.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 01 грудня 2025 року, слід залишити без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 01 грудня 2025 рокузалишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 20 березня 2026 року.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна