ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/2484/25	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Діброви Г.І.
суддів: Савицького Я.Ф., Ярош А.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Херсонської обласної прокуратури, м. Херсон 
на ухвалу Господарського суду Одеської області від 26.01.2026 року про відмову у поновленні строку на подання доказів та залученні їх до матеріалів справи, суддя першої інстанції Погребна К.Ф., повний текст складено та підписано 27.01.2026 
у справі №916/2484/25
позовом Херсонської окружної прокуратури, м. Херсон в інтересах держави в особі Херсонської міської ради Херсонської області, м. Херсон
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “ВЛАДИ-МИР ПЛЮС”, м. Херсон
про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та зобов`язання повернути земельну ділянку

В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог, клопотання про поновлення строку на подання доказів та ухвали суду першої інстанції.
В провадженні Господарського суду Одеської області розглядається справа №916/2484/25 за позовом Херсонської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Херсонської міської ради Херсонської області, м.Херсон до Товариства з обмеженою відповідальністю “ВЛАДИ-МИР ПЛЮС”, м.Херсон про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та зобов`язання повернути земельну ділянку.
17.12.2025 до Господарського суду Одеської області від Херсонської окружної прокуратури надійшло клопотання про поновлення строку на подання доказів та долучення доказів до матеріалів справи, згідно якого останній просить суд поновити строк на подання доказів, пропущений з поважних та об`єктивних причин та долучити до матеріалів справи №916/2484/25 інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копії листів Херсонської міської ради №8-10320-11/12 від 03.10.2018, №8-10544-11/12 від 09.10.2018, копія листа Міжрегіонального управління ум. Херсоні та АР Крим № 10-21-О 171-283/118-18 від 09.10.2018, копія листа ДП “Херсонгеоінформ” № 1/891 від 18.10.2018. 
В обґрунтування поданого клопотання прокурор вказує, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України введено воєнний стан, який триває на цей час. З 01.03.2022 до 11.11.2022 Херсонська міська територіальна громада була тимчасово окупована збройними формуваннями РФ, що підтверджується наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 28.02.2025 №376 “Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велись) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією”. Адміністративна будівля Херсонської окружної прокуратури розміщена за адресою м.Херсон, вул. Тираспільська, 5а та у вищевказаний період була захоплена представниками російської федерації. Після проведення розмінування та отримання доступу до приміщень прокуратури, відновлення поточних та архівних документів окружної прокуратури зайняло тривалий час з об`єктивних причин. 
За посиланнями прокурора відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376, на цей час територія Херсонської міської територіальної громади віднесена до територій активних бойових дій. 
Прокурор також зазначає, що територія Херсонської міської територіальної громади безперестанно піддається систематичним артилерійським та ракетним обстрілам, ураженням безпілотними літальними апаратами, що створює постійну загрозу для життя та здоров`я кожної людини, яка знаходиться в місті, зокрема, і для працівників Херсонської окружної прокуратури та створює обґрунтовану необхідність перебувати тривалий час в укриттях.
Враховуючи, що документи, які мають істотне значення для цієї справи, отримані до 2022 року та зберігалися на паперових носіях у приміщенні Херсонської окружної прокуратури, м.Херсон, зазначене створило суттєві перешкоди для надання їх до суду раніше та після з`явлення такої можливості докази були подані без невиправданого зволікання.
При цьому, необхідність надання відповідних доказів, як вказує прокурор, виникла в зв`язку з запереченнями відповідача викладеними, у відзиві на позовну заяву та подання прокурор додаткових обґрунтувань для їх спростування. 
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.01.2026 року у справі №916/2484/25 відмовлено Херсонській окружній прокуратурі в задоволенні клопотання про поновлення строку на подання доказів та залученні їх до матеріалів справи. 
Відмовляючи у задоволенні клопотання про поновлення строку на подання доказів, суд першої інстанції зазначив, що прокурором не доведено наявності причин, які за об`єктивних, тобто незалежних від нього, обставин унеможливлювали або істотно утруднювали подання доказів у встановлені процесуальним законодавством строки.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Херсонська обласна прокуратура, м. Херсон з ухвалою суду першої інстанції не погодилася, тому звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 26.01.2026 року у справі № 916/2484/25 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм процесуального права, неповним з`ясуванням всіх обставин справи.
Зокрема, скаржник, за доводами апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції обмежився загальним посиланням на пропуск строку, фактично проігнорувавши встановлені та підтверджені об`єктивні обставини, а саме: запровадження воєнного стану; тимчасову окупацію території Херсонської міської територіальної громади; захоплення адміністративних приміщень Херсонської окружної прокуратури; втрату доступу до архівних матеріалів і документів; реальну загрозу життю та безпеці працівників прокуратури. 
Верховний Суд у своїй усталеній практиці неодноразово зазначав, що воєнний стан, тимчасова окупація територій, активні бойові дії та пов`язані з цим обмеження доступу до приміщень і документів є самостійними та поважними причинами для поновлення процесуальних строків.
Відповідно до правових позицій Верховного Судом, зокрема, у постановах від 14.06.2022 у справі № 910/12760/21, від 01.11.2022 у справі № 922/2321/20, від 22.03.2023 у справі № 904/4504/21, від 19.09.2023 у справі № 910/1653/23 та від 06.02.2024 у справі №916/1389/23, наголошено, що воєнний стан, тимчасова окупація, активні бойові дії, відсутність доступу до документів та загроза життю є поважними причинами для поновлення процесуальних строків, а відмова у їх поновленні є проявом надмірного процесуального формалізму. 
Прокурор вважає, що відмовляючи у поновленні строку на подання доказів та їх долученні до матеріалів справи, суд першої інстанції не лише порушив принцип змагальності сторін та рівності учасників процесу, а й усунувся від виконання покладеного на нього обов`язку сприяти реалізації сторонами їх процесуальних прав.
Скаржник звертає увагу, що у порушення цих норм закону, судом долучено до матеріалів справи відзив на позовну заяву відповідача, який подано з порушенням строку на його подання та без його поновлення. Таким чином, суд проявив упереджене ставлення до однієї із сторін, що вказує на порушення фундаментального принципу рівності, та вказує на надання переваг відповідачу при вирішення аналогічних процесуальних питань. 
Також, як вважає апелянт, суд першої інстанції не дотримався принципу пропорційності процесуальних обмежень, оскільки наслідки відмови у долученні доказів є значно більш істотними, ніж будь-які потенційні негативні наслідки від їх прийняття та дослідження.
Прокурор також вважає, що суд обмежився формальним констатуванням пропуску процесуального строку, не з`ясувавши: які саме обставини підтверджуються поданими доказами; чи мають ці докази істотне значення для встановлення предмета доказування; чи можуть без їх дослідження бути встановлені всі фактичні обставини справи. Таким чином, суд не виконав покладений на нього обов`язок щодо активного сприяння з`ясуванню обставин справи, що прямо суперечить статті 86 Господарського процесуального кодексу України, яка зобов`язує суд надавати оцінку кожному доказу в його сукупності з іншими доказами.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.02.2026 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Херсонської обласної прокуратури, м. Херсон на ухвалу Господарського суду Одеської області від 26.01.2026 року у справі №916/2484/25, розгляд апеляційної скарги Херсонської обласної прокуратури, м. Херсон на ухвалу Господарського суду Одеської області від 26.01.2026 року у справі №916/2484/25 вирішено здійснювати у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
Учасники справи своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористалися, відзиви на апеляційну скаргу не надали, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Приписи ч. 2 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України визначають, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 34 ч. 1 ст. 255 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку, як вже було зазначено вище, що у даному випадку апеляційна скарга Херсонської обласної прокуратури, м. Херсон на ухвалу Господарського суду Одеської області від 26.01.2026 року про поновлення строку на подання доказів у справі 916/2484/25 має розглядатися у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржувану у справі ухвалу суду першої інстанції, дослідивши доводи та вимоги апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга Херсонської обласної прокуратури, м. Херсон не потребує задоволення, а ухвала Господарського суду Одеської області від 26.01.2026 року про поновлення строку на подання доказів та залучення їх до матеріалів справи у справі №916/2484/25 не потребує скасування, виходячи з наступного.
Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.
Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали, керівник Херсонської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Херсонської міської ради, м.Херсон звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЛАДИ-МИР ПЛЮС», с. Херсон про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та зобов`язання повернути земельну ділянку. 
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 07.07.2025 провадження у справі №916/2484/25 відкрито та призначено підготовче засідання на 21.07.2025, встановлено 15 денний строк відповідачу для подання відзиву.
08.08.2025 до Господарського суду Одеської області від Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЛАДИ-МИР ПЛЮС», м.Херсон надійшов відзив на позовну заяву, а також доповнення до відзиву з додатками. 
Відзив відповідача 22.09.2025 прийнято судом першої інстанції та долучено до матеріалів справи. 
02.10.2025 до Господарського суду Одеської області від Херсонської окружної прокуратури, м.Херсон надійшла відповідь на відзив, у якому останній просив задовольнити позовні вимоги прокурора в повному обсязі.
23.10.2025 до Господарського суду Одеської області від Херсонської окружної прокуратури, м.Херсон надійшли додаткові обґрунтування до позовної заяви, у яких останній просить суд долучити до матеріалів справи інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копії листів Херсонської міської ради №8-10320-11/12 від 03.10.2018, №8-10544-11/12 від 09.10.2018, копію листа Міжрегіонального управління у м.Херсоні та АР Крим №10-21-Ою 171-283/118-18 від 09.10.2018, копію листа ДП «Херсонгеоінформ» №1/891 від 18.10.2018.
Протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області від 27.10.2025, зокрема, додаткові обґрунтування прокурора залишені на розгляді, судом надано можливість прокурору відповідно до ч. 2 ст. 169 Господарського процесуального кодексу України надати письмове клопотання щодо поновлення пропущеного строку на їх подання.
31.10.2025 до Господарського суду Одеської області від Херсонської окружної прокуратури, м.Херсон в порядку ст. 42 Господарського процесуального кодексу України надійшло клопотання, у якому останній просить суд прийняти додаткові обґрунтування до позовної заяви з доказами, що їх підтверджують, та надати належну правову оцінку разом з іншими обставинами та доказами у справі.
Протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області від 08.12.2025, зокрема, прийнято до розгляду додаткові обґрунтування прокурора від 23.10.2025, щодо прохальної частини долучити додаткові докази до матеріалів справи суд залишив без розгляду.
17.12.2025 до Господарського суду Одеської області від Херсонської окружної прокуратури надійшло клопотання про поновлення строку на подання доказів та долучення доказів до матеріалів справи, згідно якого останній просить суд поновити строк на подання доказів, пропущений з поважних та об`єктивних причин та долучити до матеріалів справи №916/2484/25 інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копії листів Херсонської міської ради №8-10320-11/12 від 03.10.2018, № 8-10544-11/12 від 09.10.2018, копія листа Міжрегіонального управління ум. Херсоні та АР Крим №10-21-О 171-283/118-18 від 09.10.2018, копія листа ДП “Херсонгеоінформ” № 1/891 від 18.10.2018. 
Справа перебуває на стадії підготовчого провадження. 
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.01.2026 року у справі №916/2484/25 відмовлено Херсонської окружної прокуратури, м.Херсон в задоволенні клопотання про поновлення строку на подання доказів та залученні їх до матеріалів справи. 
Відмовляючи у задоволенні клопотання про поновлення строку на подання доказів, суд першої інстанції зазначив, що прокурором не доведено наявності причин, які за об`єктивних, тобто незалежних від нього, обставин унеможливлювали або істотно утруднювали подання доказів у встановлені процесуальним законодавством строки.
Предметом апеляційного перегляду в даній справі є встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав для задоволення клопотання прокуратури про поновлення строку на подання доказів та залученні їх до матеріалів справи.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Частиною першою статті 2 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до пункту 11 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України є неприпустимість зловживання процесуальними правами.
Згідно з ч.ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 2 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Положеннями частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Відповідно до частини першої статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Відповідно до статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (частина перша).
Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи (частина третя статті 119 Господарського процесуального кодексу України).
За змістом наведеної статті 119 Господарського процесуального кодексу України пропущений учасником процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений судом за умови звернення учасника з заявою про поновлення такого строку, в якій він має навести причини пропуску строку, а суд - оцінити наведені заявником причини на предмет їх поважності.
Реалізація процесуальних прав та обов`язків учасників справі перебуває у тісному зв`язку зі стадіями судового провадження і пов`язана з перебігом процесуальних строків.
Процесуальний строк виступає одним з ключових елементів господарсько-процесуальної форми, і в цілому направлений на забезпечення оперативного, динамічного й просторового перебігу провадження господарського процесу у визначених Господарським процесуальним кодексом України часових рамках.
Під процесуальними строками, з огляду на системний аналіз Господарського процесуального кодексу України, розуміють встановлений законом та/або судом проміжок часу, протягом якого повинна або може бути вчинена певна процесуальна дія або розпочата та/чи завершена та чи інша стадія судочинства.
Процесуальні строки, з поміж іншого, виступаючи засобом регламентації процесуальних дій учасників справи також виконують функцію юридичного факту, тобто спричиняють виникнення, зміну або припинення процесуальних прав та обов`язків. У механізмі правової регламентації судочинства процесуальні строки мають правоутворююче та преклюзивне значення для суб`єктивних процесуальних прав та обов`язків.
Так, з початком і закінченням перебігу процесуального строку пов`язане настання чітко встановлених юридичних наслідків.
Питання щодо поновлення встановленого законом строку безпосередньо пов`язане з відповідним конкретним учасником справи, його процесуальним правом і обов`язком та спрямоване на реалізацією саме його суб`єктивних процесуальних прав (обов`язків).
Колегія суддів наголошує на тому, що вирішення питання щодо поновлення строку на вчинення процесуальних дій перебуває в межах дискреційних повноважень судів, однак такі повноваження не є необмеженими.
У тому випадку, коли у встановлений законом строк учаснику справи виконати певні процесуальні дії не є можливим, оскільки саме у нього виникли обставини, які перешкоджають їх реалізації, у такого учасника виникає унормована законом можливість ініціювати поновлення процесуального строку у спосіб звернення до суду з заявою, в якій має бути наведено причини пропуску строку; суд же лише має здійснити оцінку причин пропуску строку, наведених заявником, на предмет їх поважності. Інший підхід порушував би принципи диспозитивності та змагальності.
Правовий інститут строків звернення до суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.
Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.
Подібний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 у справі №9901/405/19.
У постанові Верховного Суду від 29.09.2022 у справі №500/1912/2 зазначено, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від сторони унеможливила виконати ту чи іншу процесуальну дію.
Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.
У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Іліан проти Туреччини", зазначено правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.
Практика Європейського суду з прав людини при застосуванні положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує кожному право на звернення до суду, акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції").
Так, при встановлені наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від заявника підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання заяви має вирішуватись судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.
За приписами ст. 80 Господарського процесуального кодексу України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Частиною 4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України визначено, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (ч.5 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч.8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).
Отже, докази, що підтверджують заявлені вимоги, мають бути подані учасниками справи одночасно з заявами по суті справи у суді першої інстанції, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена позивачем суду та належним чином обґрунтована. При цьому докази, якими учасники справи обґрунтовують свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на учасника справи покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом доказів з порушенням встановленого строку, - наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи.
Так, при встановлені наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від заявника підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання заяви має вирішуватись судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, строк якого в подальшому був неодноразово продовжений Указами Президента України, у зв`язку з чим воєнний стан триває до теперішнього часу.
Разом з тим, введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами, заявами, клопотаннями, тощо. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом встановленого законом строку (постанова Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2022 у справі № 990/115/22).
Отже, поновлення пропущеного процесуального строку можливо лише у тому разі, якщо учасник справи доведе у заяві про поновлення такого строку наявність обставин, які виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили своєчасне виконання процесуальної дії.
Дослідивши клопотання прокурора від 17.12.2025 про поновлення строку на подання доказів, суд апеляційної інстанції встановив, що причиною пропуску строку останній зазначив запровадження на території України воєнного стану, перебування Херсонської міської територіальної громади під окупацією з 01.03.2022 по 11.11.2022, захоплення на той час будівлі Херсонської окружної прокуратури, значна кількість ракетних та інших обстрілів, що створюють загрозу для життя та здоров`я людей. 
При цьому суд зазначає, що документи які прокурор просить долучити до матеріалів справи датовані 2018 роком, тоді як окупація та деокупація Херсонської міської територіальної громади відбулись у 2022-2023, позовна заява подана до господарського суду у 2025 році, при цьому, прокурором ані в позовній заяві, ані у відповіді на відзив не зазначалось, що останній має намір подати докази, які наразі у нього відсутні та не зазначено, що ним вчиняються дії щодо їх отримання. 
Також, у відповідному клопотанні прокурором не зазначено підстав, які позбавили його можливості отримання відповідних документів ще на стадії підготовки позовної заяви. 
Крім того, до відповідного клопотання не надано жодних доказів, які б підтверджували факт здійснення прокурором дій щодо отримання відповідних документів. Зокрема, клопотання щодо їх витребування, зокрема, у Херсонської міської ради, м.Херсон прокурором не заявлялось, тощо.
Стосовно посилання скаржника на той факт, що необхідність подання відповідних доказів виникла лише після заперечень відповідача, викладених у відзиві на позову заяву та подання ним додаткових обґрунтувань для спростування доводів відповідача, суд першої інстанції правильно зазначив, що прокурором в порядку ст. 166 Господарського процесуального кодексу України подавалась 02.10.2025 відповідь на відзив, яка не містила жодних посилань про наявність у нього доказів, які наразі у нього відсутні та він має їх подати на спростування доводів відповідача. 
Разом з тим суд наголошує, що відповідно до ч. 1 ст. 166 Господарського процесуального кодексу України, саме у відповіді на відзив позивач викладає свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем в відзиві заперечень та мотивів їх визнання або відхилення. 
З огляду на вищевказане, доводи прокурора про неможливість подання доказів у встановлений строк у зв`язку з тим, що відповідні документи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, були отримані до 2022 року та зберігалися на паперових носіях у приміщенні Херсонської окружної прокуратури, що, на його думку, створило суттєві перешкоди для їх своєчасного подання до суду, судова колегія вважає недоведеними належними засобами доказування, оскільки самі по собі посилання на місце зберігання документів та загальні обставини, пов`язані з ускладненням доступу до них, не можуть вважатися безумовною та достатньою підставою для поновлення пропущеного процесуального строку. Зокрема, апелянтом не зазначено конкретної дати або періоду, коли саме з`явилась реальна можливість отримати доступ до відповідних документів, а також не надано доказів на підтвердження таких обставин. За відсутності встановлення зазначених обставин суд позбавлений можливості перевірити дотримання критерію своєчасності подання доказів після усунення перешкод, тощо.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для поновлення заявнику пропущеного строку для подання клопотання про поновлення строку на подання доказів, позаяк своєчасність їх подання залежала виключно від суб`єктивної волі останнього і наявність об`єктивних поважних причин для поновлення строків останнім не доведено. 
Отже, доводи скаржника щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та безпідставної і необґрунтованої відмови у поновленні строку апеляційним судом відхилені і відсутні підстави для поновлення позивачу строку на подання доказів, які зазначенні в клопотанні від 17.12.2025 року, а причини не подання таких доказів не є поважними, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відсутні підстави для поновлення процесуального строку для подання вищезазначених доказів.
Посилання апелянта на усталену практику Верховний Суд щодо визнання воєнного стану, тимчасової окупації територій та пов`язаних із цим обмежень поважними причинами для поновлення процесуальних строків оцінюється критично, оскільки зазначена практика не встановлює автоматичного поновлення процесуальних строків у кожному випадку їх пропуску в умовах воєнного стану, а передбачає необхідність встановлення конкретних обставин, які об`єктивно унеможливили своєчасне вчинення відповідної процесуальної дії, та підтвердження таких обставин належними і допустимими доказами. З матеріалів оскарження ухвали, як було встановлено вище по тексту постанови, не доведено існування причинно-наслідкового зв`язку між обставинами, на які він посилається, та неможливістю подання доказів у строки, встановлені процесуальним законом. Посилання на загальні обставини запровадження воєнного стану та тимчасової окупації Херсонської територіальної громади без їх конкретизації щодо впливу на можливість виконання процесуальних обов`язків саме у цій справі не може бути визнано належним обґрунтуванням поважності причин пропуску строку в конкретному випадку.
Таким чином, наведені доводи прокурора фактично спрямовані на виправдання процесуальної бездіяльності останнього та не свідчать про існування об`єктивних і непереборних перешкод для своєчасного подання доказів.
За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування правових висновків, сформованих у практиці Верховного Суду, на які посилається апелянт.
Також суд зазначає, що процесуальний строк для падання доказів по справі, встановлений Господарським процесуальним кодексом України, забезпечує оперативність судочинства, виступає дисциплінуючим фактором регламентації процесуальних дій учасників справи та спрямований на недопущення зловживання процесуальними правами, проте прокурор не проявив необхідної добросовісності, старанності та, звертаючись з клопотанням про залучення до матеріалів справи додаткових доказів, поза визначеним законом строком, не надав до суду переконливих доказів на підтвердження наявності у нього перешкод для реалізації права на подання таких доказів у законодавчо визначений строк, відтак, несвоєчасне подання доказів по справі зумовлене лише волевиявленням самого позивача, тобто має суб`єктивний характер, що не є поважною причиною пропуску процесуального строку, оскільки в силу частини четвертої статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Доводи скаржника про упереджене ставлення суду першої інстанції та порушення принципу рівності сторін у зв`язку з прийняттям відзиву відповідача, поданого з пропуском встановленого строку, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, по-перше суд апеляційної інстанції переглядає за нормами ст.269 Господарського процесуального кодексу України справу тільки в межах вимог апеляційної скарги на конкретне судове рішення, а посилання на обставини прийняття судом відзиву на позов не відносяться до обставин відмови суду у поновленні строку на подання доказів (бо можуть бути викладені при апеляційному оскарженні саме рішення суду про суті справи), по-друге, ці доводи ґрунтуються на помилковому ототожненні різних за своєю правовою природою процесуальних дій, а саме подання відзиву на позовну заяву та подання доказів у справі. Відповідно до положень Господарський процесуальний кодекс України, подання доказів обмежене процесуальними строками, недотримання яких тягне наслідки у вигляді їх неприйняття судом за відсутності поважних причин пропуску такого строку, оцінку яких надає суд і такі дії оформлюються окремим документом, який наразі оскаржений в апеляційному порядку. Скаржником не надані належні та допустимі докази, які б свідчили про надання судом першої інстанції переваг відповідачу чи про існування упередженого ставлення до сторін спору. Сам по собі факт прийняття судом відзиву відповідача за наявності інших процесуальних рішень щодо доказів не свідчить про порушення принципу рівності сторін, оскільки такий принцип передбачає надання сторонам рівних процесуальних можливостей, а не однакове вирішення різних за змістом процесуальних питань. До того ж, відзив на позовну заяву є формою реалізації стороною свого права на захист та викладення правової позиції у справі, а тому питання його прийняття вирішується судом з урахуванням принципів змагальності та забезпечення сторонам можливості бути почутими і як вже зазначалося вище за текстом, існування або відсутність порушень інших норм процесуального права не можуть бути предметом розгляду суду апеляційної інстанції саме в даному випадку.
Твердження апелянта про те, що в діях суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали проявився надмірний формалізм, на переконання судової колегії є безпідставними, адже порядок та строки подання доказів по справі в господарському процесі і дії господарського суду при подані таких доказів поза межами строку визначеного законом, врегульовані Господарським процесуальним кодексом України, у зв`язку з чим суд діяв у порядку, встановленому чинним процесуальним законом. Водночас скаржник, як учасник справи, знав про встановлені строки, знав або/та мав знати, які процесуальні дії він міг вчинити для здійснення ефективного захисту своїх прав та інтересів в межах даної справи або для продовження/поновлення процесуальних строків для вчинення відповідних дій.
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вказане, судова колегія зазначає, що доводи прокурора, викладені ним в апеляційній скарзі щодо незаконності оскаржуваної ухвали суду першої інстанції про відмову у поновленні процесуального строку для подання доказів не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду ухвали Господарського суду Одеської області від 26.01.2026 року у справі №916/2484/25, з огляду на що вказана ухвала не потребує скасування, оскільки постановлена з дотриманням вимог процесуального закону.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, вважає апеляційну скаргу Херсонської обласної прокуратури, м. Херсон такою, що не потребує задоволення, а ухвала Господарського суду Одеської області від 26.01.2026 у справі №916/2484/25 не потребує скасування з наведених вище підстав, викладених у постанові суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 80, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Херсонської обласної прокуратури, м. Херсон на ухвалу Господарського суду Одеської області від 26.01.2026 у справі №916/2484/25 залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Одеської області від 26.01.2026 року у справі №916/2484/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і не підлягає оскарженню.
Повний текст постанови складено 23.03.2026 року.

Головуючий суддя Г.І. Діброва

Судді Я.Ф. Савицький

А.І. Ярош