ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/2354/25	

Господарський суд Одеської області у складі судді Мусієнко О.О. 
за участі секретаря судового засідання Дробиш К.А., 
дослідивши матеріали справи
за позовом:  ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) 
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “100 квадратів” (65007, м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, буд. 113, кв. 26) 
про визнання припиненими трудових відносин, правовідносин представництва та виключення з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 
у відкритому судовому засіданні 
представники сторін: 
від позивача: ОСОБА_2 (брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду);
від відповідача: не з`явився. 

Судове засідання 09.02.2026 проведено в порядку ст. 197 ГПК України в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. 

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

15.06.2025 ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся із позовною заявою, сформованою в системі “Електронний суд” (вх. № 2408/25 від 16.06.2025) до Товариства з обмеженою відповідальністю “100 квадратів” (далі – ТОВ “100 квадратів”, відповідач), та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 07.01.2026 (вх. № 476/26 від 07.01.2026), просить визнати припиненими трудові відносини та правовідносини представництва між ТОВ “100 квадратів” та ОСОБА_1 , як директором ТОВ “100 квадратів”, у зв`язку зі звільненням з посади директора за власним бажанням з дати набрання судовим рішенням законної сили”; виключити з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з розділу "Відомості про керівника юридичної особи та про інших осіб (за наявності), які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо", відомості про ОСОБА_1 , як директора (керівника) ТОВ “100 квадратів”. 

2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 07.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. 
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.07.2025 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.09.2025 закрито підготовче провадження у справі № 916/2354/25 за позовом ОСОБА_1 до відповідача ТОВ “100 квадратів” про визнання припиненими трудових відносин, правовідносин представництва та виключення з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; призначено справу до судового розгляду по суті на 13.10.2025.
Ухвалами Господарського суду Одеської області від 13.10.2025, 27.10.2025, 10.11.2025, 26.11.2025 відкладався розгляд справи.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.12.2025 клопотання позивача, сформоване в системі “Електронний суд” 26.11.2025 (вх. № 37651/25 від 26.11.2025), про повернення на стадію підготовчого провадження – задоволено; постановлено повернутися зі стадії розгляду справи № 916/2354/25 по суті на стадію підготовчого провадження у вказаній справі; призначено підготовче засідання суду на 12.01.2026 о 09:30. 
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.01.2026 закрито підготовче провадження у справі № 916/2354/25 за позовом ОСОБА_1 до відповідача ТОВ “100 квадратів” про визнання припиненими трудових відносин, правовідносин представництва та виключення з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; призначено справу до судового розгляду по суті на 26.01.2026 об 11:00.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.01.2026 відкладався розгляд справи.
У судовому засіданні 09.02.2026 після судових дебатів суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, у зв`язку з чим оголосив перерву на п`ять хвилин. 
09.02.2026 після перерви судом оголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення. 

3. Позиція учасників справи.

Доводи позивача.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач звернувся із заявою про звільнення його із займаної посади керівника ТОВ “100 квадратів” з 02.05.2018 та 01.06.2018 із заявою про виключення його із числа засновників ТОВ “100 квадратів” починаючи з 01.06.2018. Розглянувши заяву ОСОБА_1 про звільнення його із займаної посади, рішенням загальних зборів ТОВ “100 квадратів” від 02.05.2018 було вирішено задовольнити його вимогу та призначити на його місце ОСОБА_3 з 03.05.2018, а також відповідно до порядку денного та протоколу Загальних зборів учасників (засновників) вирішено питання про надання повноважень щодо внесення змін в реєстраційні документи підприємства засновнику ОСОБА_4 . 
На виконання рішення загальних зборів ТОВ “100 квадратів” ОСОБА_4 було видано наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади директора у ТОВ « 100 квадратів» за згодою сторін, починаючи з 02.05.2018, контроль за виконанням наказу залишивши за собою. 
Вказує, що з цього часу позивач посадові обов`язки керівника не виконував, оплату не отримував та був впевнений, що його обов`язки керівника ТОВ “100 квадратів” припинені. В подальшому з`ясувалося, що зазначені зміни відносно ОСОБА_1 , як керівника ТОВ “100 квадратів”, у Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань не були внесені, що надалі породжує для позивача правові наслідки, спричинені перебуванням у даному статусі. 
Вважає, що подальше знаходження на посаді керівника ТОВ “100 квадратів” порушує його право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується та на припинення трудових відносин. Наразі позасудове відновлення порушеного права позивача унеможливлюється тим, що єдиний засновник ТОВ “100 квадратів” - ОСОБА_4 , громадянин республіки Білорусь, з якою наданий час Україною розірвані дипломатичні відносини, та місцезнаходження якого невідоме, є єдиною уповноваженою особою на внесення змін у реєстраційні документи товариства, що унеможливлює врегулювання питання щодо виключення ОСОБА_1 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань як "директора" у позасудовому порядку та змушує позивача звернутися до суду із даною позовною заявою. 

Відповідач – ТОВ “100 квадратів”. 
Ухвали суду від 07.07.2025, 25.07.2025, 01.09.2025, 15.09.2025, 13.10.2025, 27.10.2025, 10.11.2025, 26.11.2025, 10.12.2025, 12.01.2026, 26.01.2026 були надіслані відповідачу на його адресу, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, однак повернуті засобами поштового зв`язку із вказівкою такого повернення “адресат відсутній за вказаною адресою” та “адресат відсутній” про що свідчать відповідні рекомендовані повідомлення. 
Порядок направлення та вручення судових рішень визначений у ст. 242 ГПК України.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі в порядку, визначеному законом, – у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня (ч. 5 ст. 242 ГПК).
У випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення (ч. 11 ст. 242 ГПК).
Днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (ч. 6 ст. 242 ГПК).
У разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто на адресу вказану у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.
При цьому, сам лише факт не отримання кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд, у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.
Неотримання вищенаведених ухвал у даній справі відповідачем та повернення їх до суду з відповідними відмітками є наслідками дій (бездіяльності) відповідача щодо їх належного отримання та повідомлення суду про зміну свого місцезнаходження, тобто його власною волею.
Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18), постановах Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б, від 07.09.2022 у справі № 910/10569/21, від 19.12.2022 у справі № 910/1730/22, від 01.03.2023 № 910/18543/21, від 30.03.2023 у справі № 910/2654/22, від 06.06.2023 у справі № 922/3604/21, від 09.11.2023 у справі № Б-39/02-09 (922/3286/21).
Відповідач зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання та в розумні інтервалів часу – вживати заходів, щоб дізнатись про стан розгляду справи.
З огляду на зазначене, надсилання судової кореспонденції на юридичну адресу відповідача та її неотримання з відповідної причини вважається належним підтвердженням виконання судом вимог процесуального законодавства щодо повідомлення учасника справи про розгляд спору. 
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05.03.2025 у справі № 904/4076/23.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, постанови Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б, від 21.01.2021 у справі № 910/16249/19, від 19.05.2021 у справі № 910/16033/20, від 20.07.2021 у справі № 916/1178/20 тощо).
Також, суд повідомляв про розгляд справи № 916/2354/25 шляхом розміщення публікацій на сайті “Судова влада України”, що підтверджується наявними в матеріалах справи роздруківками. 
Отже, судом було вчинено всі необхідні дії щодо повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі, про можливість вчинення відповідних процесуальних дій, зокрема надано можливість викласти свої заперечення проти задоволення позовних вимог.
Відповідач в жодне судове засідання не з`явився, про поважність причин своєї неявки жодного разу суд не повідомив; відзиву на позовну заяву не надав. 
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про належне повідомлення учасника судового процесу (відповідача) про розгляд справи № 916/2354/25. 
Оскільки відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався, суд у відповідності до ч. 13 ст. 8, ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 ГПК України вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами.

4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань органами управління ТОВ “100 квадратів” є: загальні збори учасників, дирекція, генеральний директор; керівником є ОСОБА_1 з повноваженнями згідно статуту; засновниками (учасниками) є: ОСОБА_4 . 
Учасники товариства зобов`язані виконувати рішення загальних зборів учасників товариства та інших органів товариства (підпункт 2 пункт 12 Статуту). 
У відповідності до п. 27 Статуту ТОВ “100 квадратів”, затвердженого рішенням загальних зборів учасників ТОВ “100 квадратів” протокол № 1 від 31.08.2017, органами товариства є: загальні збори; виконавчий орган; ревізійна комісія. 
Згідно з п. 28 Статуту вищим органом товариства є загальні збори засновників. Загальні збори мають право приймати рішення з будь-якого питання діяльності товариства, внесеного до порядку денного зборів, згідно з цим Статутом та законодавством, без нотаріального посвідчення. 
Підпунктом 8 пункту 29 Статуту передбачено, що до компетенції загальних зборів належить вирішення питань щодо зміни складу учасників товариства, виключення учасника з товариства. 
Позивач звернувся до засновників та директора відповідача із заявою від 02.05.2018, в кій просив звільнити його з посади директора ТОВ “100 квадратів” з 02.05.2018 за згодою сторін. 
Згідно протоколу загальних зборів учасників (засновників) ТОВ “100 квадратів” від 02.05.2018 вирішено звільнити ОСОБА_1 з посади директора підприємства з 02.05.2018 за згодою сторін; призначити ОСОБА_3 на посаду директора підприємства з 03.05.2018; надати повноваження із внесення змін до реєстраційних документів підприємства засновнику ОСОБА_4 . 
У заяві від 01.06.2018, адресованій засновникам відповідача, позивач просив виключити його з числа засновників ТОВ “100 квадратів” з 01.06.2018 у зв`язку із небажанням займатися статутною діяльністю. 
У заяві від 20.08.2024, адресованій компетентним органам та всім, кого стосується, учасника ТОВ “100 квадратів”, посвідченій приватним нотаріусом та зареєстрованій в реєстрі за № 455, ОСОБА_1 учасник ТОВ “100 квадратів”, повністю розуміючи значення своїх дій та без будь-якого тиску зі сторони, відповідно до свого дійсного волевиявлення, заявляє про вихід із складу ТОВ “100 квадратів”; цією заявою одночасно стверджує, що ніяких матеріальних, фінансових, майнових, немайнових та інших претензій до ТОВ “100 квадратів” не має; не заперечує проти реєстрації Статуту цього товариства в новій редакції; просить розглянути заяву та здійснити всі необхідні юридично значимі дії у порядку та в строки, як передбачено статутом підприємства та встановлено чинним законодавством України.
Станом на день подання позовної заяви позивач обіймає посаду водія-хіміка аварійно-рятувальної частини аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС у Одеській області. 
03.02.2025 року відносно позивача ВМЗК Одеського управлінням ДБР Національної поліції України складено протокол про адміністративне правопорушення № 11/2025, відповідно до якого ОСОБА_1 , обіймаючи посаду начальника відділення рятувальних робіт на воді водолазно-рятувальної групи водолазно-рятувальної частини аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області, порушив встановлені п. 2 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про запобігання корупції» обмеження щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена за ч. 2 ст. 172-4 КУпАП. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 27.02.2025 по справі № 521/2167/25 провадження у справі відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-4 КУпАП, закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Зважаючи, що позивач не має можливості самостійно звільнитись з посади керівника та виключити щодо себе відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, за захистом свого порушеного права ОСОБА_1 звернувся до суду.

5. Позиція суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (надалі – ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Ч. 1 ст. 16 ЦК України закріплено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За положеннями ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема, є припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й охоронювані законом інтереси. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 910/7164/19.
За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Звернення до суду особи, яка є одноосібним виконавчим органом товариства, для припинення її повноважень, зокрема у випадку, якщо загальні збори учасників не розглядають заяву про звільнення з посади директора, пов`язане з корпоративними відносинами у цьому товаристві. Тому доцільно зберігати єдину юрисдикційну належність спорів про припинення повноважень одноосібного виконавчого органу товариства чи члена колегіального такого органу для формування стабільної та послідовної судової практики щодо віднесення таких спорів до господарської юрисдикції.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.06.2023 у справі № 448/362/22 (провадження № 14-113цс22) зауважувала, що корпоративні права на участь в управлінні товариством його учасники реалізовують, зокрема, шляхом прийняття компетентним органом товариства рішення щодо припинення повноважень одноосібного виконавчого органу (директора). Таке рішення може мати наслідки для трудових відносин, але визначальними у таких ситуаціях є відносини корпоративні.
Крім того, спір щодо припинення трудового договору одноосібного виконавчого органу (директора) товариства з обмеженою відповідальністю є спором, який виник із корпоративних відносин, оскільки стосується реалізації загальними зборами цього товариства їхньої компетенції щодо формування виконавчого органу та припинення його повноважень. Тому такий спір пов`язаний із управлінням юридичною особою та належить до юрисдикції господарського суду (п. 73 постанови ВС від 14.06.2023 у справі № 448/362/22).
Згідно зі ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, роботодавець не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили.
За змістом статті 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження трудових прав при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.
Кодекс законів про працю встановлює загальні вимоги до порядку розірвання трудових відносин, не враховуючи специфіку становища керівника господарського товариства або підприємства. По суті, директор об`єднує в собі і статус найманого працівника (який визначається на підставі норм трудового права) і статус виконавчого органу господарського товариства (який визначається на підставі норм корпоративного права). Ані норми трудового договору, ані положення Статуту не повинні погіршувати становище директора порівняно з тим обсягом гарантій, наданих йому трудовим законодавством. Тобто, директор завжди може скористатися статтею 38 КЗпП України та ініціювати розірвання трудового договору за власним бажанням.
Ст. 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Згідно зі ст. 3 КЗпП України до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором із фізичними особами.
Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (ст. 4 КЗпП України). 
Ч. 4 ст. 13 Конституції України передбачено, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання.
Корпоративні права учасників товариства є об`єктом такого захисту, зокрема у спосіб, передбачений ч. 3 ст. 99 ЦК України, згідно з якою повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.
Приписами ст. 80 ЦК України передбачено, що юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.
Управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (ст. 97 ЦК України). 
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 98 ЦК України загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства. Рішення загальних зборів приймаються простою більшістю від числа присутніх учасників, якщо інше не встановлено установчими документами або законом. Порядок скликання загальних зборів визначається в установчих документах товариства.
Згідно з ч. ч. 1, 2, 3 ст. 99 ЦК України загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб. Виконавчий орган, що складається з кількох осіб, приймає рішення у порядку, встановленому абзацом першим частини другої статті 98 цього Кодексу. Повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.
Отже, відповідно до трудового законодавства України, керівник товариства (директор), як і будь-який інший працівник, має право звільнитися за власним бажанням, попередивши власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Разом з тим особливість звільнення директора полягає в тому, що воно відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства (така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі № 758/1861/18).
Згідно з рішеннями Конституційного Суду України № 14-рп/2004 від 07.07.04, № 8-рп/2007 від 16.10.07 та № 2-рп/2008 від 29.01.08 визначене ст. 43 Конституції України право на працю суд розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом.
Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації.
Для належної реалізації права на розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, за власною ініціативою директор товариства має не тільки написати відповідну заяву на підставі ст. 38 КЗпП України, подати/надіслати її всім учасникам товариства, а й за власною ініціативою, як виконавчий орган товариства, скликати загальні збори учасників, на вирішення яких поставити питання щодо свого звільнення (даного висновку дійшов ВС у постанові від 19.01.22 у справі № 911/719/21).
У випадку відсутності рішення скликаних загальних зборів учасників товариства про звільнення директора товариства, зокрема через неможливість зібрати кворум для проведення цих зборів, директор має право звернутися до суду з вимогою про припинення його повноважень (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.06.2023 у справі № 448/362/22).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.09.2023 у справі № 127/27466/20 виснувала, що:
- за відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника з метою захисту своїх прав він може звернутися до суду, однак вважає, що належним та ефективним способом захисту його прав та законних інтересів у такому випадку буде не вимога про визнання трудових відносин припиненими (визначення юридичного факту), про що йдеться у постановах КЦС ВС від 24.12.2019 у справі № 758/1861/18 та від 17.03.2021 у справі № 761/40378/18, а вимога припинити такі трудові відносини за рішенням суду, які (трудові відносини) будуть припинені саме з дати набрання судовим рішенням законної сили, адже констатація ретроспективно припинення трудових відносин певною датою у минулому, зокрема через два тижні після написання / подання заяви про звільнення, як у цій справі, по суті зводиться до встановлення факту припинення цих правовідносин з відповідної дати без прийняття загальними зборами товариства відповідного рішення;
- отже, за загальним правилом створення (обрання) виконавчого органу товариства відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства (частина перша статті 99 ЦК України, пункт 7 частини другої статті 30 Закону № 2275-VIII) або в окремих випадках – наглядової ради товариства (частина друга статті 38 Закону № 2275-VIII). Це рішення породжує між особами, яких воно стосується, корпоративні відносини, у яких обрана особа наділяється повноваженнями з управління;
- ці корпоративні відносини також є підставою для виникнення відносин представництва товариства перед третіми особами, а також трудових відносин, що регулюються законодавством про працю, та виникають у зв`язку з укладенням в установленому порядку (частина дванадцята статті 39 Закону № 2275-VIII) з одноосібним виконавчим органом (членом колегіального виконавчого органу) трудового договору (контракту);
- такий трудовий договір (контракт) може визначати окремі аспекти діяльності одноосібного виконавчого органу (члена колегіального виконавчого органу) як працівника товариства, зокрема, строк здійснення ним повноважень; права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальну); умови матеріального забезпечення; умови звільнення з посади (у тому числі дострокового);
- водночас в обох випадках – коли особу обрано до складу виконавчого органу (між товариством та особою встановлені відносини управління товариством) та укладено трудовий договір (встановлені трудові відносини) і коли існують тільки відносини з управління товариством без укладення трудового договору – саме відносини з управління товариством, у яких директору надані відповідні повноваження, за здійснення яких він несе встановлену законом відповідальність, становлять основу відносин між товариством та цією особою; 
- при цьому Велика Палата Верховного Суду враховує, що позовні вимоги про визнання трудових правовідносин припиненими, або про звільнення, або про припинення трудових правовідносин та / або правовідносин представництва у такому спорі спрямовані насамперед на припинення правовідносин з управління, які існують між директором та товариством.
Ст. 28 Закону України “Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю” передбачено, що органами товариства є загальні збори учасників, наглядова рада (у разі утворення) та виконавчий орган.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 29 Закону України “Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю” загальні збори учасників є вищим органом товариства. Кожен учасник товариства має право бути присутнім на загальних зборах учасників, брати участь в обговоренні питань порядку денного і голосувати з питань порядку денного загальних зборів учасників.
Загальні збори учасників можуть вирішувати будь-які питання діяльності товариства, крім питань, віднесених до виключної компетенції інших органів товариства законом або статутом товариства (ч. 1 ст. 30 Закону України “Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю”).
Пунктом 7 ч. 2 ст. 30 Закону України “Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю” передбачено, що до компетенції загальних зборів учасників належать зокрема: обрання одноосібного виконавчого органу товариства або членів колегіального виконавчого органу (всіх чи окремо одного або декількох з них), встановлення розміру винагороди членам виконавчого органу товариства.
Згідно з ч. 1 ст. 31 Закону України “Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю” загальні збори учасників скликаються у випадках, передбачених цим Законом або статутом товариства, а також: 1) з ініціативи виконавчого органу товариства; 2) на вимогу наглядової ради або ради директорів товариства; 3) на вимогу учасника або учасників товариства, які на день подання вимоги в сукупності володіють 10 або більше відсотками статутного капіталу товариства.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 32 Закону України “Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю” виконавчий орган товариства скликає загальні збори учасників шляхом надсилання повідомлення про це кожному учаснику товариства. Виконавчий орган товариства зобов`язаний повідомити учасників товариства не менше ніж за 30 днів до запланованої дати проведення загальних зборів учасників, якщо інший строк не встановлений статутом товариства.
Ч. ч. 4, 5 ст. 32 Закону України “Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю” передбачено, що повідомлення, передбачене частиною третьою цієї статті, надсилається поштовим відправленням з описом вкладення. Статутом товариства може бути встановлений інший спосіб повідомлення. У повідомленні про загальні збори учасників зазначаються їх дата, час, місце проведення, порядок денний. Якщо до порядку денного включено питання про внесення змін до статуту товариства, до повідомлення додається проект запропонованих змін.
Відповідно до усталеної практики Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, рішення загальних зборів учасників (акціонерів, членів) та інших органів юридичної особи є актами ненормативного характеру (індивідуальними актами), тобто офіційними письмовими документами, що породжують певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин (постанови КГС ВС від 28.08.2019 у справі № 921/283/18, від 31.10.2019 у справі № 910/14724/18).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.10.2019 у справі № 923/876/16 зазначала, що своєчасне і належне повідомлення учасника товариства про скликання загальних зборів є важливим для формування волі при прийнятті рішень загальними зборами, аби кожен з учасників міг належним чином підготуватися і сформувати своє бачення щодо питань, які розглядаються на зборах, та повноцінно взяти участь у їх обговоренні. У постанові від 10.05.2018 у справі № 906/592/17 Верховний Суд дійшов висновку, що особа, яка скликає загальні збори учасників товариства, повинна вжити всіх розумних заходів для повідомлення учасників про проведення цих зборів. Обраний особою, що скликає загальні збори учасників товариства, спосіб повідомлення про їх проведення повинен забезпечити реальне персональне повідомлення учасника і не бути лише формальним направленням такого повідомлення.
Державний реєстратор при здійсненні будь-яких реєстраційних дій керується Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", який є спеціальним Законом, що регулює відносини, які виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб-підприємців.
Відповідно до пункту 13 частини другої статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" в Єдиному державному реєстрі, зокрема, містяться відомості про керівника юридичної особи та про інших осіб (за наявності), які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта, інформація для здійснення зв`язку з керівником юридичної особи (телефон та/або адреса електронної пошти), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи.
У частині першій статті 25 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" визначено, що державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі документів, що подаються заявником для державної реєстрації та судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі.
Ч. ч. 1, 2 ст. 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Ст. 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом встановлено.
На час подання позову та розгляду справи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань керівником ТОВ “100 квадратів” значиться ОСОБА_1 ; засновниками (учасником) ТОВ “100 квадратів” є: ОСОБА_4 . 
Позивач, як керівник відповідача, не має самостійних повноважень щодо вирішення питання про своє звільнення з посади керівника, оскільки згідно з підпунктом 8 пункту 29 Статуту до компетенції загальних зборів належить вирішення питань щодо зміни складу учасників товариства, виключення учасника з товариства. 
ОСОБА_1 звернуся до засновників ТОВ “100 квадратів” із заявою від 02.05.2018, за змістом якої просив звільнити його з посади директора ТОВ “100 квадратів” з 02.05.2018 за згодою сторін. 
Згідно протоколу загальних зборів учасників (засновників) ТОВ “100 квадратів” від 02.05.2018 вирішено звільнити ОСОБА_1 з посади директора підприємства з 02.05.2018 за згодою сторін; призначити ОСОБА_3 на посаду директора підприємства з 03.05.2018; надати повноваження із внесення змін до реєстраційних документів підприємства засновнику ОСОБА_4 . 
Проте, станом на момент розгляду даної справи вказане рішення загальних зборів учасників не виконано, оскільки в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань досі містяться відомості про позивача, як керівника відповідача.
Ураховуючи викладене, суд вважає, що наявні підстави для визнання припиненими трудових відносин та правовідносин представництва між ТОВ “100 квадратів” та ОСОБА_1 , як директором ТОВ “100 квадратів”, у зв`язку зі звільненням з посади директора за власним бажанням з дати набрання судовим рішенням законної сили, відтак – позов в цій частині підлягає задоволенню.
Заявлена позивачем вимога про виключення з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з розділу "Відомості про керівника юридичної особи та про інших осіб (за наявності), які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо", відомості про ОСОБА_1 , як директора (керівника) ТОВ “100 квадратів”, є похідною від вимоги про визнання припиненими трудових відносин та правовідносин представництва між ТОВ “100 квадратів” та ОСОБА_1 , як директором ТОВ “100 квадратів”, у зв`язку зі звільненням з посади директора за власним бажанням з дати набрання судовим рішенням законної сили.
Суд вважає, що наявність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про те, що ОСОБА_1 є керівником ТОВ “100 квадратів” порушує його права, оскільки дана інформація є у вільному доступі, використовується користувачами реєстру, а крім того, з 03.03.2023 позивач є суб`єктом, на якого поширюється дія антикорупційного законодавства, зокрема встановлені п. 2 ч.1 ст. 25 Закону України «Про запобігання корупції» обмеження щодо сумісництва і суміщення з іншими видами діяльності. Водночас, позивач позбавлений можливості виключити інформацію щодо себе, як керівника відповідача, у встановлений Законом спосіб та порядок, шляхом надання державному реєстратору документів визначених в статті 17 Закону про реєстрацію. 
У постанові Верховного Суду від 05.02.2020 у справі № 914/393/19 зроблено висновок, що як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Процедура звільнення директора із займаної посади внаслідок припинення трудових відносин з товариством має супроводжуватись виключенням директора з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Верховний Суд у постанові від 24.12.2019 у справі №758/1861/18 зазначив, що факт припинення повноважень директора як посадової особи законодавець пов`язує із моментом внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
З огляду на прийняття судом рішення щодо визнання припиненими трудових відносин та правовідносин представництва між ТОВ “100 квадратів” та ОСОБА_1 як директором ТОВ “100 квадратів” у зв`язку зі звільненням з посади директора за власним бажанням з дати набрання судовим рішенням законної сили та з метою забезпечення ефективності наданого судового захисту і унеможливлення необхідності вчинення будь-яких інших заходів задля захисту визначеного інтересу позивача, суд дійшов висновку про те, що із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з розділу "Відомості про керівника юридичної особи та про інших осіб (за наявності), які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо" підлягає виключенню відомості про ОСОБА_1 , як директора (керівника) ТОВ “100 квадратів”. 

Щодо судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові – на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Приймаючи до уваги задоволення позовних вимог в повному обсязі, витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити.
2. Визнати припиненими трудові відносини та правовідносини представництва між Товариством з обмеженою відповідальністю “100 квадратів” (65007, м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, буд. 113, кв. 26; ідентифікаційний код юридичної особи: 41566989) та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) як директором Товариства з обмеженою відповідальністю “100 квадратів” у зв`язку із звільненням з посади директора за власним бажанням з дати набрання судовим рішенням законної сили. 
3. Виключити з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з розділу “Відомості про керівника юридичної особи та про інших осіб (за наявності), які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо”, відомості про ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ), як директора (керівника) Товариства з обмеженої відповідальності “100 квадратів” (65007, м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, буд. 113, кв. 26; ідентифікаційний код юридичної особи: 41566989). 
4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “100 квадратів” (65007, м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, буд. 113, кв. 26; ідентифікаційний код юридичної особи: 41566989) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 4844, 80 грн (чотири тисячі вісімсот сорок чотири гривні, вісімдесят копійок). 

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено та підписано 19 лютого 2026 року. 

Суддя   О.О. Мусієнко