Справа № 344/17278/25
Провадження № 22-ц/4808/440/26
Провадження № 22-ц/4808/441/26
Головуючий у 1 інстанції Єрмак Н. В.
Головуючий у 1 інстанції Ваврійчук Т. Л.
Суддя-доповідач Василишин Л. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 березня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої (суддя-доповідач): Василишин Л. В.,
суддів:     Баркова В. М., Максюти І. О.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скарг у представника ОСОБА_1 – адвоката Редьки Михайла Григоровича на рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 29 грудня 2025 року, ухвалене в складі судді Єрмак Н.В. у місті Яремче, та на додаткове рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 16 січня 2026 року, ухвалене в складі судді Ваврійчук Т.Л. у місті Яремче, у справі за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Іннова-Нова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2025 року представник ТОВ «Іннова-Нова» - Андрущенко М.В. звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 21 квітня 2025 року ТОВ «Іннова Фінас» (згодом перейменована на «Іннова-Нова») та ОСОБА_1 уклали в електронній формі договір надання грошових коштів у кредит №7894040425. За умовами договору позивач надав відповідачці кредит у розмірі 8 000 грн на строк 360 днів зі сплатою процентів кожні 30 днів. Договором визначено тип процентної ставки – фіксована: 1% на день протягом перших 180 днів та 0,87% — надалі; комісія за видачу кредиту — 15% (1200 грн), нарахована в день надання коштів. Договір підписано одноразовим ідентифікатором, що підтверджує згоду відповідачки з його умовами та відповідає вимогам ЦК України щодо письмової (електронної) форми правочину.
Позивач виконав свої зобов`язання у повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти, що підтверджується платіжними документами та не заперечувалося відповідачкою.
Водночас ОСОБА_1 умов договору не виконала, внаслідок чого станом на день подання позову утворилась заборгованість у розмірі 19 920 грн, з яких: 8 000 грн – заборгованість за тілом кредиту; 10 720 грн – заборгованість за процентами; 1 200 грн – заборгованість за надання кредиту. 
У зв`язку з наведеним, представник позивача просив суд стягнути з відповідачки вказану заборгованість, а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн.
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду
Рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 29 грудня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Іннова-Нова» заборгованість за договором позики №7894040425 від 21.04.2025 у розмірі – 19 920 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту – 8 000,00 грн; заборгованості за процентами – 10 720,00 грн; комісії за надання кредиту – 1200,00 грн.Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Іннова-Нова» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн.
Додатковим рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 16 січня 2026 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Іннова-Нова» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка порушила умови договору та не виконала зобов`язання щодо повернення кредиту і сплати нарахованих сум. Оскільки доказів на спростування заборгованості ОСОБА_1 надано не було, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача та ухвалив рішення задовольнити позов у повному обсязі.
В обґрунтування додаткового рішення суд зазначив про відсутність клопотання відповідачки про зменшення витрат, а також належне підтвердження їх розміру та обсягу наданих адвокатом послуг, а тому дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу є обґрунтованими, співмірними та підлягають відшкодуванню в повному обсязі – 5000 грн.
Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги
Представник ОСОБА_1 – адвокат Редька М.Г. на рішення суду та на додаткове рішення подав апеляційну скаргу.
В обґрунтування апеляційної скарги на рішення суду представник апелянтки зазначає, що не згідний із рішенням у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, а також через порушення ним норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.
Представник апелянтки вважає, що надана позивачем суду роздруківка тексту кредитного договору не може вважатися електронним документом (копіями електронних документів) в розумінні частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оскільки не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа. 
На думку представника скаржника, паспорт споживчого кредиту також не є належним і допустими доказом у справі, оскільки є способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
Представник ОСОБА_1 вказує, що позивачем не надано первинні бухгалтерські документи (виписки з рахунку, платіжні документи), які є єдиними належними доказами руху коштів. Сам розрахунок заборгованості таким доказом не є.
Крім того, зазначає, що ОСОБА_1 є дружиною військовослужбовця і на неї поширюються пільги, передбачені п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо звільнення від сплати відсотків, штрафів і пені за кредитними зобов`язаннями на період дії особливого стану.
Вказав, що попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат становить 15 000 грн за послуги адвоката з представництва в суді.
З огляду на викладене, просить оскаржене рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позоних вимог відмовити в повному обсязі, судові витрати покласти на позивача.
Позиція інших учасників справи
Представник ТОВ «Іннова-Нова» – адвокат Андрущенко М.В. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду – без змін.
Зазначає, що позичальниця під час укладення договору позики № 7894040425 від 21.04.2025 пройшла ідентифікацію через систему BankID НБУ, що дозволило однозначно встановити її особу та отримати необхідні персональні дані. Договір був підписаний одноразовим ідентифікатором (SMS-кодом), що відповідає вимогам законодавства України.
ТОВ «Іннова Фінанс» є учасником системи BankID та здійснює діяльність відповідно до чинного законодавства. Перед укладенням договору була проведена оцінка кредитоспроможності, а позичальниця надала згоду на обробку кредитної історії. Кредит у сумі 8000 грн був перерахований через сервіс EasyPay на картку, самостійно зазначену позичальницею. Факт видачі коштів підтверджується платіжними документами. Крім того, відповідачка не надала доказів відсутності отримання коштів або фактів шахрайства. Також позичальниця не скористалася правом відмови від договору протягом 14 днів та не зверталася за роз`ясненнями умов договору, що свідчить про їх прийняття.
Щодо пільг ОСОБА_1 як дружини військовослужбовця, то вважає, що відповідачка не надала належних документів, які підтверджують право на ненарахування процентів, а також не повідомила кредитора про такий статус під час укладення договору. Крім того зауважує, що вказані відомості не були також надані відповідачкою під час розгляду справи в суді першої інстанції. Причин неподання доказів місцевому суду представник відповідачки не навів.
Позиція Івано-Франківського апеляційного суду
Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, судове засідання не проводиться.
Враховуючи категорію справи та ціну позову в цій справі, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.
Фактичні обставини справи
Судом встановлено, що 21 квітня 2025 року ТОВ «Іннова Фінанс» та ОСОБА_1 уклали договір про надання грошових коштів у позику № 7894040425 в електронній формі, в порядку передбаченому ЗУ «Про електронну комерцію».
Зокрема, 21 квітня 2025 року ОСОБА_1 за допомогою одноразового ідентифікатора «9975» підписала договір, згідно з яким позичальниці надано кредит на наступних умовах: сума кредиту 8000 грн (п.2.3 договору); строк кредиту (строк дії договору) 360 днів. 
Договором передбачено періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів, останній платіж з періодом внесення 30 дні(в). (п.2.5 договору); тип процентної ставки – фіксована. Стандартна процентна ставка в день застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.2.5. цього договору, та становить: - 1% за кожен день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 180 (ста вісімдесяти) календарних днів з дати укладення цього договору; - 0,87% за кожен день користування кредитом, яка застосовується у період починаючи з 181 (ста вісімдесят першого) календарного дня з дати укладення цього договору і до закінчення строку дії цього договору або до дати фактичного повернення всієї суми кредиту (до тієї із дат яка настане раніше) (п.п.2.6 та 2.6.1. договору); комісія за надання кредиту становить 15% від суми наданого кредиту та нараховується на суму виданого за цим договором кредиту у день надання кредиту (п.2.7 договору).
Згідно з квитанцією до платіжної інструкції №20199-1354-209991257 від 21.04.2025, ІД операції 1593774458, виданою ТОВ ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ», отримано кошти в сумі 8 000 грн на платіжну карту НОМЕР_1 .
На підставі рішення загальних зборів учасників змінено найменування юридичної особи: Товариство з обмеженою відповідальністю з «Іннова Фінанс» на «Іннова-Нова» у зв`язку із чим 08.09.2025 відповідні зміни внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.
Відповідно до детального розрахунку заборгованості за Договором № 7894040425 від 21 квітня 2025 року заборгованість ОСОБА_1 складає 19 920 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 8000 грн; заборгованість за процентами – 10 720 грн; комісія за надання кредиту – 1200 грн.
Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.
Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного Кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.
У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами (частина перша статті 13 Закону України «Про споживче кредитування»).
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Як встановлено судом першої інстанції 21 квітня 2025 року ТОВ «Іннова Фінанс» та ОСОБА_1 уклали договір про надання грошових коштів у позику № 7894040425 в електронній формі, який підписаний за допомогою одноразового ідентифікатора «9975».
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 7.10.2020 по справі № 127/33824/19 зроблено правовий висновок, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу.
Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позивачем укладання кредитного договору № 7894040425 від 21 квітня 2025 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та ОСОБА_1 .
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Доводи апеляційної скарги про те, що надана позивачем суду роздруківка тексту кредитного договору не може вважатися електронним документом (копіями електронних документів) в розумінні частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оскільки не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.
У постанові Верховного Суду від 31.01.2024 у справі № 671/1832/20 зазначено, що отримання кредитних коштів не позивачем, а перерахування їх відповідачем на банківську карту ОСОБА_2 не може розцінюватись як доказ неукладення та/або непідписання вказаного договору. Ця обставина пов`язана з виконанням договору. Кредитний договір, укладений в електронній формі через інформаційно-телекомунікаційну систему кредитодавця з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, є дійсним та рівнозначним договору в письмовій формі. Для підтвердження укладення такого договору достатньо доказів проходження позичальником процедури ідентифікації (надання паспортних даних, ІПН, телефону, email) та підписання договору шляхом введення одноразового ідентифікатора.
Укладання кредитного договору в електронному вигляді регулюється Законом України «Про електронну комерцію». Такий договір укладається шляхом акцепту оферти через інформаційно-телекомунікаційну систему, із застосуванням електронного підпису, зокрема – одноразового ідентифікатора. Електронний договір, підписаний у передбаченому законом порядку, прирівнюється до письмового.
Особа, що укладає електронний договір, має бути ідентифікована за допомогою особистих даних (паспорт, ІПН, телефон, банківська картка тощо). Відповідно до законодавства, факт входу користувача в особистий кабінет, подання заявки, акцепт умов та підтвердження через одноразовий ідентифікатор свідчать про волевиявлення на укладення договору.
Відповідачем не надано доказів, що у цій справі кредитний договір був укладений з порушенням вимог законодавства.
Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про доведеність позивачем розміру заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8 000 грн, оскільки факт надання кредиту підтверджується квитанцією до платіжної інструкції №20199-1354-209991257 від 21.04.2025, відповідно до якої 21.04.2025 10:28:41 отримано 8 000 грн на платіжну карту НОМЕР_1 .
Зазначений доказ не спростовано ОСОБА_1 , виписки по рахунку на спростування зазначеної довідки відповідачкою не надано.
Із урахуванням викладеного вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку у частині стягнення з ОСОБА_1 тіла кредиту у сумі 8 000 грн.
Водночас відповідачка вважає, що на неї розповсюджується дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у зв`язку з чим не погоджується із фактом нарахування процентів за кредитним договором.
Так, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Дія цього Закону поширюється на: 1) військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей; 2) військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти; 3) військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей; 4) членів добровольчих формувань територіальних громад під час їх участі у заходах підготовки добровольчих формувань територіальних громад, а також виконання ними завдань територіальної оборони України (ч. 1 ст. 3 Закону № 2011-XII).
У п. 15 ч. 3 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» зазначено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.
У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені п. 15 ч. 3 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142.
Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.
Згідно з копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 27.08.2022 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 27 серпня 2022 року уклали шлюб, зареєстрований Галицьким відділом держаної реєстрації актів цивільного стану в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області (а.с. 157).
Чоловік відповідачки – ОСОБА_2 з 20.04.2022 був призваний у Збройні Сили України, а з 04.01.2025 звільнений у відставку, при цьому йому встановлено І «Б» групу інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини (а.с. 140-144)
Таким чином, ОСОБА_1 , як дружина військовослужбовця, є такою, що має право на гарантії соціального та правового захисту, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зокрема заборону нарахування процентів за користування кредитними коштами.
Доводи представника позивача про те, що для призупинення нарахування відсотків за користування кредитом відповідачкане повідомила кредитора про свій статус під час укладення договору та не надала відповідні підтверджуючі документи, не заслуговують на увагу, оскільки застосування приписів ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» обумовлено самим фактом наявності статусу військовослужбовця чи члена його сім`ї у конкретної особи, яка несе відповідальність перед банківською установою, їх застосування є обов`язком суду та жодним чином не обумовлено відомостями про обізнаність банку чи кредитної установи щодо наявності в особи спеціального статусу.
Отже, нараховані ТОВ «Іннова-Нова» проценти за період з 21.04.2025 по 01.09.2025 за договором надання грошових коштів у кредит №7894040425 від 21 квітня 2025 року у сумі 10 720 грн не підлягають стягненню з відповідачки, а тому в задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за нарахованими процентами необхідно відмовити.
Щодо позовної вимоги про стягнення із відповідачки комісії за надання кредиту в розмірі 1200 грн, колегія суддів зауважує таке.
Пунктом 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що загальні витрати за споживчим кредитом – це витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. 
Згідно з положеннями ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2, 5,7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.
Відповідно до ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Аналіз умов договору про надання грошових коштів у кредит № 7894040425 від 21 квітня 2025 року свідчить про те, що комісія за надання кредиту в розмірі 15% від суми наданого кредиту, встановлена в п. 2.7 договору, є платою безпосередньо за надання кредитних коштів позичальнику.
Умови договору не містять переліку інших додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які позивачем встановлена комісія за обслуговування кредиту.
Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самої фінансової установи та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії фінансової установи не є послугами, що об`єктивно надаються позичальнику.
Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 31 травня 2023 року.
Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.
Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду, від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15, від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15, від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15, від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 та від 20 липня 2022 року у справі № 343/557/15-ц.
Оскільки положення договору про надання грошових коштів у кредит щодо сплати позичальником на користь кредитодавця комісії за надання кредиту в розмірі 1 200грн суперечать положенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і є нікчемними з моменту укладення договору, відтак колегія суддів вважає, що відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Іннова-Нова» заборгованості за комісією за надання кредиту в сумі 1 200 грн.
Зважаючи на вказане, колегія суддів приходить висновку про необхідність скасувати рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 29 грудня 2025 року в частині стягнення заборгованості за процентами в розмірі 10 720 грн та комісії за надання кредиту в сумі 1200 грн.
В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.
Розподіл судових витрат
Щодо витрат на правничу допомогу необхідно зазначити, що позивач надав належні та допустимі докази їх понесення у сумі 5 000 грн. Водночас відповідачка ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду не заявляла клопотань про зменшення розміру таких витрат. З огляду на це, витрати на правничу допомогу підлягають стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить 2 008 грн.
З урахуванням викладеного, додаткове рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 16 січня 2026 року підлягає зміні шляхом зменшення суми судових витрат на правничу допомогу, що підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача, з 5 000 грн до 2 008 грн.
Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір стягується пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З матеріалів справи вбачається, що за подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн (а.с. 63).
Також з матеріалів справи вбачається, що відповідачкою за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір в сумі 3633,60 грн (а.с. 159, 170).
Апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена на 59,84 %, а позов ТОВ «Іннова-Нова» на 40,16%.
Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в сумі 972 грн, що пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А з ТОВ «Іннова-Нова» на користь ОСОБА_4 – 2 174,34 грн за подання апеляційної скарги, що пропорційно розміру задоволених вимог апеляційної скарги.
Згідно з ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Таким чином, з ТОВ «Іннова-Нова» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1202,34 грн (2 174,34 - 972= 1202,34).
Керуючись статтями 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Редьки Михайла Григоровича задовольнити частково.
Рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 29 грудня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова-Нова» заборгованості за процентами в розмірі 10 720,00 грн; комісії за надання кредиту в сумі 1200 грн за договором позики №7894040425 від 21 квітня 2025 року, а також судового збору в розмірі 2422,40 грн – скасувати.
Ухвалити в цій частині нове рішення.
В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова-Нова» про стягненняз ОСОБА_1  заборгованості за процентами в розмірі 10 720,00 грн та комісії за надання кредиту в сумі 1200 грн за договором позики №7894040425 від 21 квітня 2025 року відмовити.
В решті рішення суду залишити без змін.
Додаткове рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 16 січня 2026 року змінити, зменшивши суму судових витрат на правничу допомогу, що підлягають стягненню з ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова-Нова», з 5 000 грн до 2 008 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова-Нова» на користь ОСОБА_1 1202,34 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено 01 квітня 2026 року.

Суддя-доповідач: Л. В. Василишин 
Судді:  В. М. Барков
І. О. Максюта