ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

17 лютого 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/7966/25
Головуючий у першій інстанції - Маринченко О. А.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/487/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої-судді: Шитченко Н.В.,
суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,
із секретарем: Зіньковець О.О., 
заявник: ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи: ОСОБА_2 , яка діє у власних інтересах та інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради, військова частина НОМЕР_1 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 листопада 2025 року у справі за заявою ОСОБА_6 про встановлення факту перебування на утриманні.

У С Т А Н О В И В:

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся із заявою, в якій просив встановити факт перебування на його утриманні трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Мотивуючи заявлені вимоги, зазначав, що з 23 вересня 2021 року перебуває в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , у якому ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася дочка ОСОБА_5 . Дружина заявника являється також матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відомості про батька дітей були записані відповідно до ст. 135 СК України. Фізіологічний батько дітей ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
Заявник указував, що у березні 2025 року його мобілізовано до лав ЗСУ і на час звернення з цією заявою він є військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 . Зазначав, що, починаючи з 2020 року і дотепер на утриманні заявника перебуває троє неповнолітніх дітей та дружина, яка не працює, оскільки самостійно займається доглядом та вихованням дітей. Встановлення факту перебування на його утриманні неповнолітніх дітей необхідно для звільнення із ЗСУ на підставі ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу».
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 листопада 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на утриманні відмовлено. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи рішення суду необґрунтованим та посилаючись на неповноту з`ясування фактичних обставин справи, просить скасувати судове рішення та постановити нове, яким заяву ОСОБА_1 задовольнити.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що в ході розгляду справи судом першої інстанції не досліджено повністю наявні у матеріалах справи письмові докази на підтвердження викладених у заяві доводів про фактичне утримання ОСОБА_1 з 2020 року своєї родини - дружини, їх спільної доньки та двох дітей дружини від іншого чоловіка.
Зазначає, що біологічний батько двох старших дочок, який записаний у свідоцтвах про їх народження зі слів матері, помер у 2019 році, а бабуся дітей по лінії матері попри спорідненість самоусунулася від утримання онуків, що підтверджує реальну необхідність забезпечення старших дітей саме заявником. Дружина скаржника наразі не має можливості працювати, оскільки здійснює щоденний догляд та виховання трьох дітей, а отримувана родиною соціальна допомога є недостатньою для їх належного забезпечення.
Указує, що ОСОБА_1 , як військовослужбовець, забезпечений стабільним грошовим доходом і фактично покриває основні витрати на проживання та виховання трьох дітей. Наведене відповідає положенням ст. 268 СК України, яка передбачає можливість виникнення у вітчима обов`язку утримувати падчерок за наявності об`єктивної неможливості виконання цього обов`язку іншими родичами. 
Наголошує на тому, що встановлення юридичного факту перебування дітей на утриманні заявника має безпосереднє значення для реалізації його права на звільнення з військової служби відповідно до п. 3 ч. 12 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», оскільки відсутність відповідного судового рішення позбавляє можливості подати повний пакет документів, передбачений додатком 19 до Інструкції, затвердженої наказом МОУ № 170 від 10 квітня 2009 року.
Вважає, що суд першої інстанції не врахував мети звернення ОСОБА_1 , не дослідив належним чином його фактичні сімейні обставини, не забезпечив з`ясування позиції дітей відповідно до ст. 171 СК України, не викликав та не допитав, як свідка, бабусю дітей, що є вкрай важливим для встановлення фактичної можливості чи неможливості її участі в утриманні онуків.
Стверджує, що фактичне утримання ним дітей підтверджується не лише обставинами спільного проживання, а й повною фінансовою відповідальністю заявника: придбанням одягу, продуктів харчування, медикаментів, оплатою побутових потреб, участю у навчальному процесі дітей, забезпеченням їх щоденного догляду. Встановлення відповідного юридичного факту відповідатиме найкращим інтересам дітей, прямо гарантованим ст. 3 Конвенції про права дитини та ст. 7, 141, 150 СК України.
Заінтересованими особами відзив на апеляційну скаргу у встановлений термін не подавався.
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника ОСОБА_1., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що обов`язок вітчима утримувати дитину, яка з ним проживає, настає за умов, якщо у такої дитини/дітей не має матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання та вітчим може надавати матеріальну допомогу. Обов`язок вітчима щодо утримання дітей, з якими він проживає, не є безумовним.
Районний суд зазначив, що у неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є матір, ОСОБА_2 , яка отримує допомогу на дітей, що виховуються у багатодітних сім`ях, та яка відповідно до положень законодавства має обов`язок утримувати своїх дітей. Інших доказів нас підтвердження її загального майнового стану матеріали справи не містять. Також у неповнолітніх дівчат є баба, ОСОБА_9 , проте докази того, що вона не може надавати їм належного утримання, матеріали справи також не містять. Надане заявником пенсійне посвідчення ОСОБА_9 не підтверджує вказаних обставин. Заявником не додано доказів, які б свідчили, що саме він утримує дітей дружини.
Суд виснував, що посвідчення багатодітної родини, видане ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на підставі ст. 1 ЗУ «Про охорону дитинства», свідчить про те, що у розумінні цього закону для отримання статусу багатодітної сім`ї необхідно здійснювати виховання трьох і більше дітей, а не їх утримання, що вочевидь не є тотожними поняттями. За положеннями чинного законодавства у заявника відсутній правовий обов`язок утримувати неповнолітніх дітей дружини. Утримання цих дітей здійснюється заявником добровільно. При цьому, утримувати свою дочку до досягнення нею повноліття заявник зобов`язаний в силу закону.
Суд, проаналізувавши п. 3 ч. 12 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», дійшов висновку, що встановлення факту, про який просить заявник, не породжує для нього юридичних наслідків, оскільки враховуючи мету встановлення факту, про яку заявник вказує у заяві, необхідним є перебування на утриманні заявника трьох дітей, батьком яких він є, що в даному випадку відсутнє.
Колегія суддів погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства. 
У справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_4 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 . Їх батьками записані ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (а.с. 30, 31).
Відомості про батька дітей записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, про що свідчать копії витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження (а.с. 11, 12).
23 вересня 2021 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_11 , матір`ю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 35). Після реєстрації шлюбу ОСОБА_11 взяла прізвище « ОСОБА_1 ».
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 (а.с. 32).
Копія договору оренди житлового приміщення від 15 квітня 2021 року, укладеного між ОСОБА_13 (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар), свідчить про те, що орендодавець надає орендарю (4 особи) у користування строком до 15 квітня 2022 року житлове приміщення - будинок АДРЕСА_1 (а.с. 25).
Згідно з довідкою про склад сім`ї № 71557, виданою 06 грудня 2021 року Новобілоуською сільською радою ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 ), до складу її сім`ї входять: ОСОБА_1 (чоловік), ОСОБА_3 (дочка), ОСОБА_4 (дочка) та ОСОБА_5 (дочка) (а.с. 22).
Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади від 03 квітня 2025 року ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 13).
Актом про проживання особи без реєстрації № 73 від 10 березня 2025 року, складеним мешканцями будинку АДРЕСА_3 , а саме: ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , підписи яких засвідчені начальником та майстром служби з прибирання та благоустрою КП «Деснянське» Чернігівської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зі слів власника квартири ОСОБА_16 проживають без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 10).
08 червня 2022 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Чернігівською міською радою видано посвідчення серії НОМЕР_5 , згідно з яким останні виховують дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3, та мають право на пільги, передбачені законодавством України для багатодітних сімей (а.с. 29).
Відповідно до копії довідки про отримання (неотримання) допомоги № 18-09/668 від 11 вересня 2025 року, виданої Департаментом соціальної політики Чернігівської міської ради, ОСОБА_2 з 01 червня 2022 року до 31 березня 2027 року призначено допомогу на дітей, які виховуються у багатодітних сім`ях (а.с. 23).
Згідно з копією довідки від 01 вересня 2025 року № 3116 ОСОБА_2 перебуває на обліку в Чернігівській філії Чернігівського обласного центру зайнятості як безробітна з 10 липня 2025 року (а.с. 71).
ОСОБА_1 21 березня 2025 року призваний по мобілізації у ЗСУ та проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 , що підтверджується записами у військовому квитку (а.с. 16-21).
ОСОБА_18 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с. 72). ОСОБА_9 є пенсіонером за віком, про що свідчить копія її пенсійного посвідчення від 15 лютого 2024 року (а.с. 73).
За змістом ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Перелік юридичних фактів, які встановлюються в порядку окремого провадження, передбачений ч. 1 ст. 315 ЦПК України. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
При цьому, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав (для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету його встановлення); чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення (для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови); встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.
Згідно зі ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Відповідно до ч. 1 ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст. 122 та 125 цього Кодексу.
За змістом ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ч. 1, 2, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі та перекладені на іншу особу (ч. 1 ст. 14, ч. 1 ст. 15 СК України).
Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними. Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.
Відповідно до ст. 260 СК України якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.
Згідно зі ст. 268 СК України мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу. Суд може звільнити вітчима, мачуху від обов`язку по утриманню падчерки, пасинка або обмежити його певним строком, зокрема у разі: 1) нетривалого проживання з їхнім матір`ю, батьком; 2) негідної поведінки у шлюбних відносинах матері, батька дитини.
Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України в Україні з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався і триває дотепер.
ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Підпунктом "г" п. 1 ч. 4 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається ч. 12 цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Пунктом 3 ч. 12 наведеної статті передбачено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану, в тому числі, у разі перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
Отже, доведенню у справі про встановлення цього юридичного факту підлягають обставини фактичного утримання військовослужбовцем трьох і більше дітей.
Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
На думку апеляційного суду, суд першої інстанції, повно проаналізувавши вищенаведені норми та перевіривши обставини справи у сукупності, правильно визначив наявність законних підстав для відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 , зазначивши, що заявником не додано належних доказів, які б свідчили, що саме він утримує дітей дружини.
У справі встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , в якому у подружжя ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася дочка ОСОБА_5 . 
ОСОБА_2 являється матір`ю двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2. Відомості про батька дівчат були записані зі слів матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.
Після укладення шлюбу ОСОБА_1 разом з дружиною, дочкою та падчерками проживають разом. Родина ОСОБА_1 з 08 червня 2022 року має статус багатодітної сім`ї, в якій виховується троє неповнолітніх дітей. 
Відповіддю № НОМЕР_6 з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, сформованою 17 лютого 2026 року на запит Чернігівського апеляційного суду, встановлено, що у 2025 році ОСОБА_2 щомісяця отримувала від Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради соціальні виплати у розмірі 2 100 грн та від Чернігівського обласного центру зайнятості за період з липня по жовтень 2025 року на загальну суму 8 098 грн (а.с. 128-129).
ОСОБА_2 перебуває на обліку в Чернігівській філії Чернігівського ОЦЗ як безробітна.
З 21 березня 2025 року ОСОБА_1 призваний до лав ЗСУ і на час звернення з заявою проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 .
На підтвердження доводів про перебування на утриманні трьох неповнолітніх дітей ОСОБА_1 надано наступні документи: копії свідоцтв про народження дітей, свідоцтва про шлюб, посвідчення про статус багатодітної сім`ї, довідку про склад сім`ї, акт про проживання особи без реєстрації та військовий квиток.
Суд першої інстанції, розглядаючи заяву, дійшов правильного висновку про те, що заявник, являючись вітчимом неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , за положеннями чинного сімейного законодавства не наділений обов`язком щодо їх фінансового утримання, зважаючи на те, що у дітей є матір, яка зобов`язана їх утримувати, та бабуся по лінії матері, ОСОБА_9 . 
У справі встановлено, що ОСОБА_2 у 2025 році отримувала певні соціальні виплати з міського бюджету. Матеріали справи не містять інших доказів її майнового стану: наявності або відсутності у власності нерухомого майна, транспортних засобів, рахунків у банківських установах тощо, що унеможливлює однозначний висновок про неспроможність матері забезпечувати дітей фінансово. Суд першої інстанції правильно зазначив також про відсутність у справі доказів того, що бабуся дівчат не має можливості надавати онукам матеріальну допомогу. Надане заявником пенсійне посвідчення ОСОБА_9 саме по собі не свідчить про неспроможність матері дружини заявника надавати онукам належне утримання. Твердження ОСОБА_1 про те, що бабуся самоусунулась від виховання та утримання онуків належними доказами не підтверджені. 
Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про охорону дитинства» багатодітна сім`я - це сім`я, в якій подружжя (чоловік та жінка) перебуває у зареєстрованому шлюбі, разом проживає та виховує трьох і більше дітей, у тому числі кожного з подружжя, або один батько (одна мати), який (яка) проживає разом з трьома і більше дітьми та самостійно їх виховує. 
Офіційним документом, що підтверджує статус багатодітної сім`ї, є посвідчення. З метою створення належних матеріальних умов для виховання дітей у сім`ях держава надає батькам або особам, які їх замінюють, соціальну допомогу, передбачену ЗУ «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» та іншими законами України.
Статтею 13 ЗУ «Про охорону дитинства» встановлені пільги, які надаються багатодітним сім`ям та дітям з багатодітних сімей. Отже, держава приділяє значну увагу багатодітним сім`ям, визнаючи їх важливою складовою суспільства. Надання відповідного статусу та відповідних пільг спрямоване на покращення матеріального становища, створення належних умов для виховання дітей і забезпечення їхнього гармонійного розвитку.
Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що у розумінні наведених норм ЗУ «Про охорону дитинства» для отримання статусу багатодітної сім`ї необхідно здійснювати саме виховання трьох і більше дітей, а не їх утримання, що вочевидь не є тотожними поняттями. Таким чином, наявність у родини ОСОБА_1 статусу багатодітної сім`ї автоматично не доводить того, що заявник фактично утримує всю родину, в тому числі і неповнолітніх дітей своєї дружини.
Фактичне проживання заявника разом з дружиною та її дітьми не свідчить автоматично про здійснення ОСОБА_1 їх фінансового утримання. Матеріали справи не містять належних доказів (відповідних чеків, квитанцій про оплату, перерахувань з банківського рахунку тощо) придбання ОСОБА_1 дітям одягу, продуктів харчування, медикаментів, оплати побутових потреб, участі у навчальному процесі дітей, забезпечення їх щоденного догляду, як про це зазначає заявник в апеляційній скарзі.
Є недоведеними посилання ОСОБА_1 на відсутність у неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 батька, який за твердженнями заявника помер у 2019 році. Відомості про батька дівчат в актових записах про їх народження здійснені зі слів матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, зокрема, батьком дівчат зазначено ОСОБА_10 . На підтвердження факту смерті біологічного батька ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заявником надано копію свідоцтва про смерть померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_8 (а.с. 34).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Отже, надана заявником копія свідоцтва про смерть ОСОБА_8 не може бути належним доказом смерті біологічного батька ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Беручи до уваги наведене вище у сукупності, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що доводи ОСОБА_1 про перебування на його утриманні трьох неповнолітніх дітей не знайшли підтвердження та спростовуються матеріалами справи і встановленими в ній обставинами. Отже, районний суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для встановлення юридичного факту. Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства. Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні. 
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 листопада 2025 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 лютого 2026 року.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова