ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
17.04.2026	Справа № 910/15305/25	

Господарський суд міста Києва у складі судді Лиськова М.О. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВАЙТ
вул. 129-ї бригади територіальної оборони, 128, 
м. Кривий Ріг, Криворізький р-н, Дніпропетровська обл., 50019
до Товариства з обмеженою відповідальністю “КОНСАЛТИНГ ДЕВЕЛОПМЕНТ ІНВЕСТМЕНТ ГРУП”
вул. Василя Тютюнника, 53, оф 1148, м. Київ, 03150
про стягнення 591 800,50 грн.

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "ВАЙТ (далі-позивач) звернулося з позовом до Господарського суду міста Києва до Товариства з обмеженою відповідальністю “КОНСАЛТИНГ ДЕВЕЛОПМЕНТ ІНВЕСТМЕНТ ГРУП” (далі-відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 591 800,50 грн. за Договором про надання комплексних транспортних послуг №851/05/25 від 12.05.2025 року, з яких 542 800,00 гривень – сума основного боргу, 6528,26 гривень - втрати від інфляції, 3747,55 гривень – 3% річних, 38724,69 гривень - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань.
Ухвалою Господарського суду м. Києва від 16.12.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/15305/25 та постановив здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Даною ухвалою, суд у відповідності до ст. 165, 166 Господарського процесуального кодексу України встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповіді на відзив, а позивачу строк для подання відповіді на відзив.
Означену ухвалу, направлено відповідачу на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, однак поштове відправлення №R067061477052 повернуто до суду з посиланням на закінчення встановленого терміну зберігання.
Отже відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи №910/15305/25 однак своїм правом на подачу письмового відзиву не скористався, доказів на обґрунтування своєї правової позиції у справі не надав.
У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).
Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.
Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.
Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.
При цьому судом враховано, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).
Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи “Федіна проти України” від 02.09.2010, “Смірнова проти України” від 08.11.2005, “Матіка проти Румунії” від 02.11.2006, “Літоселітіс проти Греції” від 05.02.2004 та інші).
Враховуючи зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.
Між Товариством з обмеженою відповідальністю «КОНСАЛТИНГ ДЕВЕЛОПМЕНТ ІНВЕСТМЕНТ ГРУП» (далі – ТОВ «КДІ ГРУП», замовник або відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВАЙТ» (далі – ТОВ «ВАЙТ», виконавець або позивач) було укладено Договір про надання комплексних транспортних послуг №851/05/25 від 12.05.2025 року (далі – Договір). 
Відповідно до п. 1.1. Договору, Виконавець зобов`язується надавати Замовнику комплексні транспортні послуги (далі – послуги), а Замовник в порядку та на умовах, встановлених цим Договором, зобов`язується оплатити надані послуги Виконавцю.
Відповідно до п. 2.1. Договору, послуги Замовнику надаються за попередньою Заявкою (завданням) Замовника та оформлюються Актом наданих послуг, в якому Сторони зазначають найменування послуг, узгоджену ціну та загальну вартість послуг. 
Пункт 2.2. Договору - порядок, обсяги, строки початку й закінчення надання i отримання послуг, вид i кількість Техніки, необхідної для надання послуг, та інші необхідні умови надання послуг обговорюються (погоджуються) в кожному конкретному випадку окремо й вказуються у відповідних Заявках та/або інших документах, погоджених Сторонами, та визначаються (підтверджуються) Сторонами у Актах наданих послуг.
Пунктом 3.4. Договору Сторони погодили, що загальна вартість послуг за цим Договором складає сукупну вартість послуг, визначених у всіх підписаних Сторонами Актах наданих послуг.
Пунктом 3.7. Договору визначено, що основним документом для визначення обсягів (кількості) наданих послуг за цим Договором є Акт наданих послуг, підписаний уповноваженими представниками Сторін. 
Відповідно до п. 4.2.3. Договору, Замовник зобов`язується сплачувати надані послуги на умовах i в порядку, передбаченому цим Договором.
На підтвердження надання послуг були складені наступні акти наданих послуг: - Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №555 від 14 травня 2025 року на суму 20 000,00 гривень з ПДВ. - Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №556 від 14 травня 2025 року на суму 40 000,00 гривень з ПДВ. - Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №559 від 14 травня 2025 року на суму 20 000,00 гривень з ПДВ. - Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №616 від 20 травня 2025 року на суму 257 900,00 гривень з ПДВ. - Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №634 від 26 травня 2025 року на суму 284 900 гривень з ПДВ. Отже, загальна вартість наданих послуг складає 622 800,00 гривень. 
На підтвердження наданих послуг Сторонами без зауважень були підписані Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №555 від 14 травня 2025 року, Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №556 від 14 травня 2025 року.
ТОВ «ВАЙТ» були виставлені наступні рахунки на оплату наданих послуг: - Рахунок на оплату №621 від 13 травня 2025 року на суму 20 000,00 гривень з ПДВ. - Рахунок на оплату №623 від 14 травня 2025 року на суму 40 000,00 гривень з ПДВ. - Рахунок на оплату №631 від 14 травня 2025 року на суму 20 000,00 гривень з ПДВ. - Рахунок на оплату №667 від 20 травня 2025 року на суму 257 900,00 гривень з ПДВ. - Рахунок на оплату №690 від 26 травня 2025 року на суму 284 900,00 гривень з ПДВ. ТОВ «КДІ ГРУП» було частково оплачені надані послуги у розмірі 80 000,00 гривень, що підтверджуються платіжними інструкціями №14 від 15.05.2025 року, №15 від 15.05.2025 року та №18 від 15.05.2025 року. 
Звертаючись до суду із позовом, позивач вказує, що ТОВ «КДІ ГРУП» не були підписані Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №559 від 14.05.2025 року, Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №616 від 20.05.2025 року та Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №634 від 26.05.2025 року, проте на адресу ТОВ «ВАЙТ» не надходила мотивована відмова від їх підписання. 
08.08.2025 року ТОВ «ВАЙТ» було направлено лист щодо підписання Актів наданих послуг на підтвердження фактичного обсягу наданих послуг №293 від 08.08.2025 року на адресу відповідача засобами поштового зв`язку АТ «УКРПОШТА», проте зазначений лист не було отримано відповідачем.
Звертаючись до суду із позовом, позивач зазначає, що заборгованість ТОВ «КДІ ГРУП» перед ТОВ «ВАЙТ» за надані послуги, станом на час подання позову, відповідно до умов Договору складає 542 800,00 гривень.
Згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
За змістом ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Відповідно до ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із ст. 905 Цивільного кодексу України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За приписами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.
Судом встановлено, що умов договору №851/05/25 від 12.05.2025 ТОВ «КДІ ГРУП не виконало, оплати наданих транспортних послуг не здійснило. Докази зворотного у матеріалах справи відсутні.
Таким чином, суд приймає твердження позивача, що сума заборгованості відповідача перед Позивачем по Договору станом дату подання позовної заяви становить 542 800,00 грн. Відповідач жодним чином не заперечив наявність у нього заборгованості перед позивачем.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.
Згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За висновками суду, на час розгляду спору в господарському суді відповідачем за позовом не заперечено факт отримання наданих послуг за спірним Договором №851/05/25 від 12.05.2025 на загальну суму 622 800,00 грн., а також те, що сума не сплаченої заборгованості становить 542 800,00 грн., не надано доказів повної оплати на суму розмірі 622 800,00 грн., окрім того всупереч викладеним вище нормам закону, відповідачем не було спростовано наданих позивачем доказів, зокрема, не надано до матеріалів справи будь-яких належних та допустимих доказів погашення заборгованості в розмірі 542 800,00 грн. Обставин, з якими чинне законодавство пов`язує можливість звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, суду також не наведено, відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача суми основної заборгованості за спірним Договором №851/05/25 від 12.05.2025 у розмірі 542 800,00 грн. підлягає задоволенню.
Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3747,55 грн 3 % річних та 6528,26 грн. інфляційних втрат, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За прострочення виконання зобов`язання щодо повернення коштів позивачем нараховано 3747,55 грн 3 % річних та 6528,26 грн. інфляційних втрат.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд визнає його арифметично вірним, а отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3747,55 грн 3 % річних та 6528,26 грн. інфляційних втрат, а відтак, суд задовольняє вказані вимоги повністю.
Стосовно вимог про стягнення із відповідача 38724,69 грн. пені, суд зазначає наступне.
За приписами частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 Цивільного кодексу України).
Згідно із частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. 
Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Відповідно до пункту 5.2. Договору, у випадку порушення Замовником строків оплати (несвоєчасної та/або неповної оплати), Замовник сплачує Виконавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який вона стягуються, від суми заборгованості, за кожен день затримки, до моменту повної оплати, а також санкції за порушення грошового зобов`язання по цьому Договору, визначені статтею 625 Цивільного кодексу України.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд встановив, що він є арифметично вірним, таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 38724,69 грн., а позовні вимоги в цій частині є такими, що підлягають задоволенню повністю.
Позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 48150,00 грн.
Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, окрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Частиною 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 126 ГПК України).
Згідно із ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).
Позивач надав до суду у якості доказів понесення 48 150,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу надав наступні документи: копія Договору № 03-01/25 від 03.01.2025 р., копія рахунку-фактури №6 від 25.11.2025, копія акту виконаних робіт №6 від 25.11.2025.
Судом встановлено, що між адвокатом Скок А.В. та ТОВ «ВАЙТ» укладено договір про надання правничої допомоги № 03-01/25 від 03.01.2025 року. 
Відповідно до п. 3.1. договору про надання правничої допомоги сторони визначили, що за правничу допомогу клієнт – ТОВ «ВАЙТ» сплачує адвокату гонорар, остаточний розмір гонорару визначається сторонами актом виконаних робіт.
Відповідно до Акту виконаних робіт №6 від 25.11.2025 року Адвокатом була надана правова допомога відповідно до Договору про надання правничої допомоги №03-01/25 від 03.01.2025 року, а саме: - вивчення та попереднє опрацювання матеріалів справи та правовий аналіз наявних у Клієнта доказів й законодавчої бази, що регулює спірні правовідносини для підготовки позовної заяви про стягнення заборгованості за договором про надання комплексних транспортних послуг №851/05/25 від 12.05.2025 року; - підготовка позовної заяви про стягнення з ТОВ «КОНСАЛТИНГ ДЕВЕЛОПМЕНТ ІНВЕСТМЕНТ ГРУП» на користь ТОВ «ВАЙТ» заборгованості за договором про надання комплексних транспортних послуг №851/05/25 від 12.05.2025 року; - формування пакету документів та направлення його відповідачу та до Господарського суду міста Києва; - авансована участь Адвоката в судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду та в залі судових засідань у приміщенні Господарського суду міста Києва. 
Сторони визначили, що загальна вартість наданих послуг за Актом виконаних робіт № 6 від 25.11.2025 року складає 48 150,00 (сорок вісім тисяч сто п`ятдесят гривень) гривень 00 копійок.
За висновками суду, визначені у детальному описі послуги з вивчення та попереднє опрацювання матеріалів справи та правовий аналіз наявних у Клієнта доказів й законодавчої мають організаційний характер, є складовими підготовки позову та за своєю суттю не можуть бути віднесені до правової допомоги як окрема послуга.
При цьому, судом встановлено, що до переліку наданих послуг правничої допомоги, зазначених в включено авансована участь Адвоката в судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду та в залі судових засідань у приміщенні Господарського суду міста Києва, проте суд зауважує, що розгляд справи відбувався у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, тобто без проведення судового засідання.
Таким чином, вказані послуги не відповідають критерію реальності адвокатських витрат, яким має керуватися суд при визначенні суми компенсації понесених витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідні правові позиції викладені у постанові Великої Палати від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, постанові Верховного Суду від 15.11.2021 року у справі № 320/5284/19.
Отже, вказані витрати відшкодуванню окремо не підлягають.
При цьому, судом встановлено, що до переліку наданих послуг правничої допомоги, зазначених в детальному описі робіт, включено послугу формування пакету документів та направлення його відповідачу та до Господарського суду міста Києва, що не є витратами на правничу допомогу та не потребують професійних знань адвоката у галузі права.
Згідно з правовою позицією, викладеною в ухвалі Верховного Суду від 04.11.2019 по справі № 9901/264/19, такі вчинені адвокатом дії як оформлення копій письмових доказів, підготовка повного пакета документів для подачі до суду, надсилання документів поштою (представництво інтересів клієнта в поштовому відділенні) або подання їх до суду через канцелярію не можуть бути віднесені до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені статтями 1, 19 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність”, а тому витрати на здійснення вказаних видів робіт не можуть бути відшкодовані як витрати на професійну правничу допомогу.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України”, від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Так, відповідно до статті 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Таким чином, керуючись ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 48 150,00 грн, стосовно якої подано заяву, не відповідає критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, є неспівмірним з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи зважаючи на складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг.
Враховуючи вищезазначене, оцінивши подані заявником докази у підтвердження понесених ним витрат, виходячи з критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, характеру та обсягу наданих адвокатом послуг, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, з покладанням на відповідача обов`язку по відшкодуванню витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15150,00 грн. 
Практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч. 1 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.
Щодо інших аргументів сторін суд зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №127/3429/16-ц.
Доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, відповідач суду не надав, жодного заперечення проти позову не навів.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.
Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, Господарський суд міста Києва
ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “КОНСАЛТИНГ ДЕВЕЛОПМЕНТ ІНВЕСТМЕНТ ГРУП” (вул. Василя Тютюнника, 53, оф 1148, м. Київ, 03150; ідентифікаційний код 44421493) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВАЙТ вул. 129-ї бригади територіальної оборони, 128, м. Кривий Ріг, Криворізький р-н, Дніпропетровська обл., 50019, ідентифікаційний код 37215550) 542 800,00 грн. основного боргу, 3 747,55 грн 3 % річних, 6 528,26 грн. інфляційних втрат, 38 724,69 грн. пені, 15 150,00 грн. витрат на правничу допомогу та 7 101,61 грн. судового збору.
3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.
Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Суддя М.О. Лиськов