КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ 
Справа № 947/27575/25
Провадження № 2/947/362/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2026 року 

Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого – судді Калініченко Л.В.
при секретарі Матвієвої А. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою 
Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради 
до ОСОБА_1 
про стягнення надмірно виплаченої суми допомоги 
на проживання внутрішньо переміщеним особам,
ВСТАНОВИВ:
Позивач – Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради 24.07.2025 року звернулось до Київського районного суду міста Одеси через систему «Електронний суд» з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплаченої суми допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам в розмірі 15000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебували на обліку в управлінні соціального захисту населення як внутрішньо переміщені особи у період з 16.08.2023 року по 12.03.2025 року та яким була призначена у період з 01.08.2023 року по 31.01.2024 року допомога у розмірі 5000,00 грн. щомісячно. 
Починаючи з грудня 2023 року за даними Міністерства фінансів України було припинено виплату допомоги у зв`язку з тим, що внутрішньо переміщена особа, яка вперше звернулась за призначенням допомоги на проживання, починаючи з 01.08.2023 року протягом трьох місяців перед зверненням або під час її отримання здійснила операції з купівлі безготівкової та/або готівкової іноземної валюти на загальну суму, що перевищує 100000,00 грн. через АТ «КредоБанк».
Позивач вважає, що ОСОБА_1 у період з 01.09.2023 року по 30.11.2023 року отримала допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам неправомірно, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу розподілено судді Калініченко Л.В.
Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 22.08.2025 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено дату, час і місце проведення судовому засідання з повідомленням сторін по справі.
Одночасно визначено відповідачеві п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Роз`яснено, що у зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. 
17.11.2025 року представник позивача подано до суду клопотання про витребування доказів, за наслідком розгляду якого ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 17.11.2025 року останнє задоволено. Витребувано у Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» (код ЄДРПОУ: 09807862, місцезнаходження: 79026, Львівська область, місто Львів, вул. Сахарова, будинок 78) інформацію про здійснені громадянкою - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) операції з купівлі безготівкової та/або готівкової іноземної валюти у період з 01.05.2023 року по 01.08.2023 року, з зазначенням дати та сум відповідних операцій.
23.12.2026 року до суду від Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» надійшла витребувана судом інформація.
У судове засідання призначене на 16.03.2026 року сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином.
Представник позивача 13.03.2026 року до суду надала заяву про підтримання заявлених вимог, розгляд справи за її відсутності, а також зазначила про відсутність заперечень проти розгляду справи в заочному порядку.
Щодо сповіщення відповідачки по справі, суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. 
Згідно з відповіддю №1604894 від 25.07.2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Також, судом 19.08.2025 року отримано відповідь від Управління соціального захисту населення в Київському районі міста Одеси Департаменту праці та соціальної політики про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 16.06.2023 року перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
За наслідком встановленого зареєстрованого місця проживання відповідачки, уся судова кореспонденція суду, у тому числі копія ухвали про відкриття провадження по справі, копія позовної заяви з додатками до неї та судова повістка, скеровувались судом разом з рекомендованим поштовим повідомленням про відправлення поштової кореспонденції на ім`я відповідачки за вказаною адресою місця реєстрації, яка була повернута до суду без вручення, з причини відсутності адресата за зазначеною адресою.
Одночасно, судом здійснювалось повідомлення останньої про дату, час і місце проведення судового засідання шляхом скерування судових повісток, разом з копією ухвали про відкриття провадження по справі за адресою, фактичного місця проживання відповідачки як внутрішньо переміщеної особи, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , однак поштова кореспонденція, яка була скерована для вручення відповідачу, була повернута до суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Відповідно до п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Також, у відповідності до правового висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 10.05.2023 року у справі №755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.
Відповідно до ст. ст. 13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.
За наслідком викладеного, суд вважає, що відповідачка належним чином повідомлена про дату, час і місце проведення судового засідання, однак не з`явилась без поважних причин, не скориставшись процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву.
Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Підстав для відкладення судового засідання чи оголошення перерви в судовому засіданні у відповідності до положень статті 223 ЦПК України, судом не встановлено.
Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України.
Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У відповідності до ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Приймаючи викладене, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні 16.03.2026 року за відсутності сторін по справі, на підставі наявних документів в матеріалах справи та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, за згодою сторони позивача, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що відповідачка – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документована паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Суворовським РВ УМВС України в Херсонській області 30 вересня 2002 року та, починаючи з 30.10.1985 року, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . 
16.08.2023 року ОСОБА_1 , звернулась до Управління соціального захисту населення в Київському районі міста Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради з заявою №5106-5002909484 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, в якій зазначила місце фактичного проживання/перебування адресу: АДРЕСА_2 .
Вказана заява містить інформацію про працевлаштування відповідачки, а також відомості про реєстраційний номер облікової картки платника податків, паспортні дані та інформацію щодо останнього зареєстрованого/задекларованого місця проживання останньої.
Також, того ж дня ОСОБА_1 як законний представник ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулась до Управління соціального захисту населення в Київському районі міста Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради з заявою №5106-5002909500 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, в якій зазначила місце фактичного проживання/перебування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 адресу: АДРЕСА_2 .
Підписавши заяви, відповідачка надала згоду на обробку, використання, зберігання та надання її персональних даних відповідно до Закону України «Про захист персональних даних».
Того ж дня, ОСОБА_1 підписала заяву про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, в якій зазначила номер банківського рахунку для виплати вказаної допомоги.
Рішенням Управління соціального захисту населення в Київському районі міста Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради №58511-45763252-2023-1 про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 23.08.2023 року ОСОБА_1 призначено суму допомоги на сім`ю в загальному розмірі 5000,00 грн. починаючи з 01.08.2023 року .
Відповідно до довідки Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про отримання (неотримання) допомоги року за №1799, ОСОБА_1 , як внутрішньо переміщеній особі за період з 01.09.2023 року по 30.11.2023 року була призначена і виплачена допомога на проживання внутрішньо переміщеним особам у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України №332 від 20.03.2022 року у загальному розмірі 15000,00 грн., з розрахунку 5000,00 грн. на місяць.
06 березня 2025 року Управлінням соціального захисту населення в Київському районі м. Одеса на адресу ОСОБА_1 скеровано повідомлення про припинення надання соціальної допомоги переміщеним особам на проживання та повернення коштів.
Зі змісту вказаного повідомлення вбачається, що за результатами відпрацювань верифікації Міністерства фінансів України виявлено, що було здійснено покупку на суму, що перевищує 100000,00 грн. у зв`язку з чим починаючи з 01.09.2023 року право на отримання допомоги останньою втрачено. Також в повідомлені зазначено, що у ОСОБА_1 з 01.09.2023 року виникла переплата соціальної допомоги у розмірі 15000,00 грн. у зв`язку з чим остання зобов`язана повернути суму надміру отриманої допомоги в зазначеному розмірі до 06 квітня 2025 року на зазначенийу повідомлені рахунок.
Як зазначає позивач, відповідачкою в добровільному порядку отримані грошові кошти в якості соціальної допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, без належної на те підстави, в сумі 28000,00 грн. не повернуті, що стало підставою для звернення поповича до суду з даним позовом.
На підставі ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ч. 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Механізм надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам визначений Порядком надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 332 (надалі – Порядок).
Згідно з вказаним Порядком, в редакції станом на час звернення відповідачки за допомогою, допомога призначається для забезпечення соціальної підтримки внутрішньо переміщених осіб із числа незахищених верств населення та стимулювання до працевлаштування внутрішньо переміщених осіб працездатного віку.
Суд зазначає, що відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
У відповідності до п. 2 ст. 9 вказаного Закону, внутрішньо переміщена особа зобов`язана зокрема: 
1) дотримуватися Конституції та законів України, інших актів законодавства; 
3) повідомляти про зміну місця проживання структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за новим місцем проживання протягом 10 днів з дня прибуття до нового місця проживання. 
У разі добровільного повернення до покинутого постійного місця проживання внутрішньо переміщена особа зобов`язана повідомити про це структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем отримання довідки не пізніш як за три дні до дня від`їзду;
4) у разі виявлення подання внутрішньо переміщеною особою завідомо неправдивих відомостей для отримання довідки про взяття на облік відшкодувати фактичні витрати, понесені за рахунок державного та місцевих бюджетів у результаті реалізації прав, передбачених цим Законом.
Внутрішньо переміщена особа зобов`язана виконувати інші обов`язки, визначені Конституцією та законами України. 
Згідно з пунктом 29 Порядку від 20.03.2022 № 332, в редакції станом на час звернення відповідачки за допомогою та прийняття повідомлення про припинення надання соціальної допомоги, у разі неправомірної або повторної виплати отримувачу допомоги за певний період суми такої виплаченої допомоги повертаються отримувачем добровільно або за вимогою органу соціального захисту населення.
Орган соціального захисту населення з моменту виявлення факту надміру перерахованої (виплаченої) допомоги визначає обсяг неправомірно або повторно отриманих коштів та протягом 30 робочих днів повідомляє про це уповноваженій особі або отримувачу шляхом надсилання повідомлення з використанням засобів поштового/ електронного зв`язку (із застосуванням засобів електронного сповіщення Єдиної системи (за технічної можливості)/засобами мобільного зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.
Орган соціального захисту населення має право здійснити перерахунок надміру виплачених коштів допомоги отримувачу за рахунок наступних виплат.
У разі неповернення надміру виплачених коштів добровільно в установлені строки орган соціального захисту населення вирішує питання про їх стягнення в судовому порядку.
Приймаючи вищевикладене судом встановлено, що відповідачка, отримала допомогу на проживання починаючи у період з 01.09.2023 року по 30.11.2024 року в загальному розмірі 15000,00 грн., саме як внутрішньо-переміщена особа у відповідності до Порядку від 20.03.2022 року за №332.
З урахуванням положень абз. 2 п.7 постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 року №332 зі змінами, в редакції станом на час призначення допомоги, допомога не призначається внутрішньо переміщеній особі, яка вперше звертається за її призначенням, починаючи з 1 серпня 2023 р., якщо протягом трьох місяців перед зверненням внутрішньо переміщеною особою, яка звертається за допомогою на проживання, здійснено на суму, що перевищує 100 тис. гривень, купівлю земельної ділянки, квартири (будинку) (крім житла, отриманого або придбаного за рахунок державного чи місцевого бюджету, та житла, розташованого на територіях активних бойових дій, можливих бойових дій, тимчасово окупованих територіях, зазначених у переліку територій, щодо яких не визначено дати завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації, або житла, яке зруйновано), іншого нерухомого майна, цінних паперів та інших фінансових інструментів, віртуальних активів (у значенні, наведеному в Законі України “Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення”), інших товарів довгострокового вжитку (крім автомобілів, будівельних матеріалів, якщо в особи пошкоджено/знищено житло) або оплачено (одноразово) будь-які роботи або послуги (крім будівельних, якщо в особи пошкоджено/знищено житло, медичних, освітніх та житлово-комунальних послуг згідно із соціальною нормою житла).
Згідно ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18).
Правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.
Наведене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження №61-29030св18).
Отже, суд зазначає, що обов`язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у п.1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів.
Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Вимогами ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно з ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Досліджуючи подані до суду докази, судом встановлено, що Управлінням соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради 23.08.2023 року винесено рішення №58511-45763252-2023-1 про призначення допомоги переміщеним особам на проживання ОСОБА_1 та її дочці, призначено суму допомоги на сім`ю в розмірі 5000,00 грн. починаючи з 01.08.2023 року.
06.03.2025 року на адресу ОСОБА_1 Управлінням соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради скеровано повідомлення, в якому зазначено, що внаслідок порушення абз. 2 п. 7 постанови Кабінету міністрів України від 20.03.2022 року №332 зі змінами, а саме здійснено покупку на суму що перевищує 100000,00 грн. за наслідком чого з 01.09.2023 року остання втратила право на отримання соціальної допомоги, а також зазначено, що у останньої з 01.09.2023 року виникла переплата соціальної допомоги переміщеним особам на проживання в розмірі 15000,00 грн. 
Разом з тим, з позивачем до суду не надано жодних доказів на підтвердження здійснення відповідачкою покупки на суму, що перевищує 100000,00 грн., що стало порушенням абз. 2 п. 7 постанови Кабінету міністрів України від 20.03.2022 року №332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам» зі змінами. 
Крім того, 23.12.2025 року на виконання ухвали Київського районного суду міста Одеси від 17.11.2025 року від Акціонерного товариства «КредоБанк» надійшла відповідь в якій останнім повідомлено, що ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) операції з купівлі безготівкової та/або готівкової іноземної валюти у період з 01.05.2023 року по 01.08.2023 року не проводила.
Також, позивачем в порушення вимог ст.12, 13, 81 ЦПК України не надано суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження того, що відповідачка ОСОБА_1 при зверненні до позивача, так і в подальшому, діяла недобросовісно, допустила будь-які зловживання, зокрема, свідомо, навмисно подала документи, які містять недостовірні відомості з метою незаконного отримання пенсії або знала про обставини, що можуть вплинути на отримання пенсії та свідомо, навмисно не повідомила (приховала) ці обставини. 
З урахуванням вищенаведеного, надаючи належним чином оцінку наявним в матеріалах справи доказам, суд дійшов висновку про не доведеність позивачем викладених в позові обставин належними, достовірними та допустимими доказами, тому у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю заявлених вимог.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Враховуючи викладене в сукупності, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими, за наслідком чого у задоволенні позовної заяви Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплаченої суми допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 1-18, 76-89, 141, 223, 263-266, 268, 273, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд, 
ВИРІШИВ:
У задоволенні позовної заяви Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (місцезнаходження: 65022, м. Одеса, вул. Косовська, 2Д) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 ) про стягнення надмірно виплаченої суми допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам – відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 20.03.2026 року.

Головуючий       Л. В. Калініченко