ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
01 квітня 2026 року 	Справа № 280/192/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стрельнікової Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу 
за позовом ОСОБА_1 
до Центрального управління безпеки військової служби Збройних Сил України
до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі – позивач) до Центрального управління безпеки військової служби Збройних Сил України (далі – відповідач 1), Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України (далі – відповідач 2) в якій позивач просить суд:
визнати протиправною бездіяльність Центрального управління безпеки військової служби Збройних Сил України, яка полягає у невиданні відповідного наказу та нездійсненні нарахування та виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік в розмірі місячного грошового забезпечення, з урахуванням посадового окладу, окладу за військове звання, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260;
зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 видати наказ про нарахування та виплату полковнику ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік в розмірі місячного грошового забезпечення, з урахуванням посадового окладу, окладу за військове звання, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260;
зобов`язати Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України нарахувати та виплатити полковнику ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік в розмірі місячного грошового забезпечення, з урахуванням посадового окладу, окладу за військове звання, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 31 грудня 2017 року по 15 вересня 2025 проходить військову службу на посадах у підрозділах Збройних Сил України, які перебувають на господарському та фінансовому забезпечені у Фінансовому управлінні Генерального штабу Збройних Сил України (надалі – Відповідач). Відповідно до наказу начальника Центрального управління безпеки військової служби Збройних Сил України від 15 вересня 2025 року №198 Позивача звільнено з військової служби у відставку відповідно до підпункту «б» ( за станом здоров`я) пункту третього частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Згідно посвідчення серії НОМЕР_1 від 06.06.2025 року, Позивачу встановлено третю групу інвалідності Причина інвалідності: захворювання, ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини. У вересні 2025 року Позивач звернувся до начальника Центрального управління безпеки військової служби ЗСУ з рапортом (вх. №377\р/р від 11.09.2025 року), в якому зазначив наступне: «Прошу Вашого клопотання про виплату мені матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік в розмірі місячного грошового забезпечення, у зв`язку із звільненням з військової служби за станом здоров`я». Зазначений рапорт Позивача також містить запис начальника Центрального управління ЗСУ наступного змісту: «встановленим порядком». Однак, відповідного наказу про призначення та виплату Позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік Відповідачем 1 видано не було. Позивач вважає протиправною бездіяльність Відповідача 1 щодо невидання наказу про призначення та ви плату Позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Ухвалою судді від 14.01.2026 позовну заяву залишено без руху.
Позивачем усунуто недоліки позовної заяви.
Ухвалою судді від 20.01.2026 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.
Відповідач 1 у поданому до суду відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначено, що за відсутності належного документального підтвердження причинно-наслідкового зв`язку захворювання, дії відповідача-1 щодо відмови у нарахуванні виплати є правомірними та такими, що відповідають чинному законодавству, а підстави для видачі наказу про нарахування та виплату позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік - відсутні. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Відповідач 2 у поданому до суду відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначено, що Позивачем жодним чином не доведено обставин, на яких ґрунтуються його вимоги та доводи, оскільки вони базуються виключно на власних припущеннях, а відтак, є необґрунтованими та не можуть братися до уваги судом. Тобто, як рапорт Позивача, так і його позовні вимоги не відповідають вимогам пункту 6 окремого доручення Міністра оборони України № 156/уд від 09.01.2025. Таким чином, позовні вимоги щодо нарахування та виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, є безпідставними та необґрунтованими. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Ухвалою суду від 09.02.2026 відмовлено в задоволені клопотання представника Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України про залишення позовної заяви без розгляду.
Ухвалою суду від 16.02.2026 відмовлено в задоволені клопотання представника ІНФОРМАЦІЯ_2 про залишення позовної заяви без розгляду
Суддя Стрельнікова Н.В. з 23.03.2026 по 29.03.2026 перебувала у відпустці.
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, установив наявність достатніх підстав для прийняття рішення у справі.
Позивач, ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) проходив військову службу в лавах Збройних Сил України.
Як вбачається з матеріалів справи, та не заперечується сторонами, позивач в період з 31.12.2017 по 15.09.2025 проходив військову службу в Центральному управлінні безпеки військової служби Збройних Сил України. 
Позивач 10.09.2025 звернувся до начальника Центрального управління безпеки військової служби ЗСУ з рапортом (вх. №377\р/р від 11.09.2025 року), в якому зазначив наступне: «Прошу Вашого клопотання про виплату мені матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік в розмірі місячного грошового забезпечення, у зв`язку із звільненням з військової служби за станом здоров`я».
Зазначений рапорт Позивача також містить запис начальника Центрального управління ЗСУ наступного змісту: «встановленим порядком».
Однак, відповідного наказу про призначення та виплату позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік відповідачем 1 видано не було.
Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 31.08.2025 №685, полковника ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас відповідно до підпункту «б» (за станом здоров`я) пункту третього частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до витягу з наказу начальника Центрального управління безпеки військової служби Збройних Сил України (по стройовій частині) від 15 вересня 2025 року №198 позивача з 15 вересня 2025 року виключено із списків особового складу, всіх видів забезпечення. Зазначено, що матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань позивач не отримав.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача 1 щодо невидання наказу про призначення та виплату позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 22 Конституції України Права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Відповідно до ст.17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Правове регулювання відносин між Державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232-XII).
Згідно з ч.1 ст.2 цього Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до положень статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Частинами першою-четвертою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року № 704 (надалі - Постанова №704) установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (п. 3 Постанови №704).
Підпунктом 3 пункту 5 Постанови №704 визначено, що цією постановою надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Пунктом 8 Постанови №704 визначено, що умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (надалі - Порядок №260).
Згідно з пунктом 4 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення військовослужбовців із числа осіб офіцерського складу, в тому числі слухачів (ад`юнктів, докторантів), рядового, сержантського та старшинського складу (крім військовослужбовців строкової служби), включає: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавку за вислугу років; підвищення посадового окладу під час проходження військової служби на території населених пунктів, яким надано статус гірських, та на острові Зміїний; надбавки за особливості проходження служби, за службу в Силах спеціальних операцій Збройних Сил, кваліфікацію, кваліфікаційну категорію, виконання функцій державного експерта з питань таємниць, роботу в умовах режимних обмежень, безперервний стаж на шифрувальній роботі, почесні та спортивні звання; доплати за науковий ступінь та за вчене звання; премію; морську винагороду, винагороди за стрибки з парашутом, за розшук, піднімання, розмінування та знешкодження вибухових предметів, тралення і знешкодження мін, за водолазні роботи та за бойове чергування; одноразові грошові допомоги після укладення першого контракту, для оздоровлення, для вирішення соціально-побутових питань, у разі звільнення з військової служби; інші виплати, які здійснюються відповідно до чинного законодавства України.
Відповідно до пункту 8 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.
Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).
Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).
Розділом XXIV Порядку №260 визначена процедура здійснення виплати військовослужбовцю матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.
Так, відповідно до пункту 1 розділу XXIV Порядку №260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та щомісячні додаткові види грошового забезпечення за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Пунктом 7 Порядку визначено, що розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони Україні.
Згідно з пунктом 9 розділу XXIV Порядку №260 виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.
З аналізу вищевикладеного слідує, що розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань знаходиться в залежності від розміру посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення на момент надання вказаних видів допомог.
Згідно рішення Міністра оборони України від 09.01.2025 № 156/уд матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачується військовослужбовцям в розмірі місячного грошового забезпечення, виключно за наявності таких підстав:
1) у військовослужбовця є інвалідність, отримана внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини;
2) сім`ям військовослужбовців, які захоплені в полон (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно) чи заручниками, а також інтернованим в нейтральних державах або зниклим безвісти;
3) внаслідок події, яка сталась у 2025 році або у грудні 2024 року, та за умови, що право на отримання зазначеної допомоги не було реалізовано у рік настання події, таких як:
смерть військовослужбовця, його дружини (чоловіка), дітей та батьків військовослужбовця;
народження дитини у військовослужбовця, в тому числі її усиновлення;
4) порушення стану здоров`я військовослужбовця, його дружини (чоловіка), дітей та батьків військовослужбовця, що підтверджено відповідними медичними документами (виписний епікриз, виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (форма Nє 027/0), довідка про захворювання, постанова військово-лікарської комісії, висновок лікарсько-консультативної комісії), а саме:
захворювання військовослужбовця на туберкульоз, ВІЛ /СНІД, вірусний гепатит В , С;
перебування військовослужбовця понад 30 днів поспіль на лікуванні, реабілітації чи у відпустці для лікування у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом) або захворюванням, які пов`язані із захистом Батьківщини та потребують проведення багатоетапного хірургічного лікування, протезування втраченої кінцівки, ендопротезування, трансплантації органів, індивідуального догляду, протирецидивного лікування;
перебування військовослужбовця, його дружини (чоловіка), дітей та батьків військовослужбовця на лікуванні онкологічного захворювання, що потребує хірургічного лікування, променевої та (або) хіміотерапії, незалежно від року встановлення діагнозу онкологічного захворювання;
5) поранення (контузії, травми, каліцтва) військовослужбовця, пов`язаного із захистом Батьківщини, отриманого при виконанні завдань під час воєнного стану;
6) поранення (тяжкі травми, каліцтва) дружини (чоловіка), дітей та батьків військовослужбовця, пов`язаного з військовою агресією російської федерації проти України.
Як встановлено з витягу з наказу начальника Центрального управління безпеки військової служби Збройних Сил України (по стройовій частині) від 15 вересня 2025 року №198, позивач не отримував матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем до рапорту від 10.09.2025 про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік долучено наступні документи: посвідчення про встановлення групи інвалідності серії НОМЕР_1 та виписку з медичної карти стаціонарного хворого № 4165 від 09.07.2025.
Суд зазначає, що долучені до рапорту документи не встановлюють пов`язаність захворювання із захистом Батьківщини, а лише підтверджують наявність у Позивача ІІІ групи інвалідності та перебування позивача на стаціонарному лікуванні з 02.07.2025 по 09.07.2025. Вказане також не підтверджено матеріалами адміністративної справи.
За таких обставин, в ході судового розгляду справи позивачем не доведено наявність у нього права на отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2025 році.
Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Оскільки повноваження суду обмежені позовними вимогами, рапорт позивача було розглянуто, прийнято відповідне рішення, яке висвітлено в наказі начальника Центрального управління безпеки військової служби Збройних Сил України (по стройовій частині) від 15 вересня 2025 року №198, а в ході судового розгляду справи встановлено відсутність підстав для нарахування та виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік у розмірі місячного грошового забезпечення, позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Керуючись статтями ст. ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139,241, 243-246, 255 КАС України, суд -
ВИРІШИВ:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Центрального управління безпеки військової служби Збройних Сил України (03168, м. Київ, пр. Повітряних Сил, 6, код ЄДРПОУ 26621314), Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України (03168, м. Київ, пр. Повітряних Сил, 6, код ЄДРПОУ 22990368) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.
Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Стрельнікова