ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2026 року Чернігів Справа № 620/2044/26

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Дубіної М.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України та в його особі Комісія з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, ІНФОРМАЦІЯ_1 та в його особі об`єднана житлова комісія ІНФОРМАЦІЯ_1 , в/ч НОМЕР_1 та кафедри військової підготовки Національного університету «Чернігівська політехніка», Квартирно-експлуатаційного відділу міста Чернігова про визнання протиправними та скасування запиту, протоколу, пропозиційного рішення, наказу, визнання протиправними дій, 

У С Т А Н О В И В:

25.02.2026 ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить:
визнати протиправним запит Міністерства оборони України щодо виконання рішення суду у справі №620/2029/24 ІНФОРМАЦІЯ_2 та в його особі об`єднаною житловою комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 , в/ч НОМЕР_1 та кафедри військової підготовки Національного університету «Чернігівська політехніка» та скасувати його з підстав незаконності і необґрунтованості; 
визнати протиправним складений, погоджений та затверджений Протокол від 19.12.2025 №320 Комісії Міністерства оборони України з контролю щодо перевірки дотримання вимог законодавства при розподілі житла в Чернігівському гарнізоні і скасувати його з підстав незаконності, необґрунтованості та зобов`язати суб`єкта владних повноважень Міністерства оборони України повторно вжити передбачені чинним законодавством заходи для забезпечення його та членів його сім`ї житловим приміщенням відповідно до встановлених санітарних та технічних норм з урахуванням висновків суду щодо таких ще вищевказаних фактичних і юридичних доводів;
визнати протиправним пропозиційне рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 та в його особі об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , в/ч НОМЕР_1 та кафедри військової підготовки Національного університету «Чернігівська політехніка» та рішення ухвалене на виконання Протоколу від 19.12.2025 №320 Комісії Міністерства оборони України з контролю щодо перевірки дотримання вимог законодавства при розподілі житла в Чернігівському гарнізоні, які приховуються і скасувати їх з підстав незаконності;
визнати протиправними наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо затвердження такого пропозиційного рішення, затверджений Список від грудня 2025 року надання житлової площі для постійного проживання по ІНФОРМАЦІЯ_1 та рішення ухвалене на виконання Протоколу від 19.12.2025 №320 Комісії Міністерства оборони України з контролю щодо перевірки дотримання вимог законодавства при розподілі житла в Чернігівському гарнізоні, які приховуються і скасувати їх з підстав незаконності, необґрунтованості.
визнати протиправними дії начальника Квартирно-експлуатаційного відділу міста Чернігова з погодження Списку від грудня 2025 року надання житлової площі для постійного проживання по ІНФОРМАЦІЯ_1 і з підстав незаконності і необґрунтованості скасувати таке його погодження. 
На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що оспорювані у цій справі дії та акти відповідачів як суб`єктів владних повноважень, які полягають, зокрема у невиконанні Міністерством оборони України судових рішень у справі № 620/2029/24, яке набрало законної сили, що призводить до порушень його прав на соціальний захист, що включає соціальні гарантії, якими передбачено належне житлове забезпечення. 
Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Дубіної М. М. від 02.03.2026 прийнято заяву ОСОБА_1 до розгляду та відкрито провадження у цій справі. Ухвалено здійснювати розгляд справи суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.
У відзиві на позовну заяву представник відповідача (Міністерства оборони України), заперечуючи проти заявлених позовних вимог зазначає, що на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.02.2025 у справі №620/2029/24, яке набрало законної сили Комісією з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (далі – Комісія) було складено Протокол засідання Комісії від 19.12.2025 № 320, який затвердив 19.12.2025 Голова Комісії полковник ОСОБА_2 , у якому викладена суть справи відносно ОСОБА_1 , у якому зафіксовано, що старший прапорщик запасу ОСОБА_1 забезпечений житлом на склад сім`ї дві особи (він, дочка, 1990 р.н.) згідно норм забезпечення, тому Комісія проголосувавши одноголосно вирішила протоколом повернути матеріали облікової справи ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 : для приведення їх у відповідність до вимог Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 №380 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за №1020/32472 (зі змінами) (далі – Інструкція №380); поставлено завдання секретарю Комісії довести вище зазначене рішення Комісії до житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 та начальника квартирно-експлуатаційного відділу міста Чернігів; відповідно до вимог Інструкції №380 рішення Комісії з контролю є обов`язковим для виконання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, ТЦК та СП та військовими частинами; начальнику гарнізону даним протоколом було поставлено завдання довести рішення Комісії до особового складу гарнізону із залученням представників громадськості, ветеранських організацій та за його рішенням довести до засобів масової інформації; позивач постійно намагався отримати більше житлове приміщення не маючи право на нього і зловживав своїми правами у наданні неправдивої інформації до суду та органів, що ведуть облік його облікової житлової справи.
Квартирно-експлуатаційного відділу міста Чернігова у відзиві на позовну заяву, заперечуючи проти заявлених позовних вимог щодо визнання протиправними дії начальника КЕВ м. Чернігів з погодження Списку від грудня 2025 року надання житлової площі для постійного проживання по ІНФОРМАЦІЯ_4 є безпідставним та необґрунтованим, оскільки підставами для оскарження даного погодження можуть бути лише порушення процедури обліку, розподілу житла або невідповідності списків вимогам чинного законодавства України, зокрема Житловому кодексу та наказам Міністерства оборони України; на засіданні Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями прийнято рішення повернути матеріали облікової справи старшого прапорщика запасу ОСОБА_1 до об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 для приведення їх у відповідність до вимог Інструкції № 380, оскільки він забезпечений житловим приміщенням відповідно до встановлених санітарних та технічних норм.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.
Зокрема, Чернігівський окружний адміністративний суд рішенням від 13.02.2025 у справі №620/2029/24, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.07.2025, частково задовольнив позовні вимоги:
зобов`язав Міністерство оборони України вжити передбачені чинним законодавством заходи для забезпечення ОСОБА_1 та членів його сім`ї житловим приміщенням відповідно до встановлених санітарних та технічних норм;
у задоволенні решти позовних вимог - відмовив.
У цій справі, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що, з огляду на матеріали справи ОСОБА_1 знаходиться на обліку військовослужбовців та членів їх сімей, що потребують поліпшення житлових умов у загальній черзі з 23.03.1999, а в позачерговій черзі з 25.09.2000; на момент розгляду справи в суді з обліку не знятий, тому позивач має право на отримання житла, але не отримав його; водночас суд взяв до уваги, що отримання житла для проживання передбачає необхідність дотримання визначеного законодавством механізму та порядку, регламентовані Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 №1081 та Інструкція №380.
Для вирішення питання щодо вжиття заходів на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.02.2025 у справі № 620/2029/24 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_5 (військової частини НОМЕР_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 про зобов`язання вчинити певні дії у відповідності до Інструкції №380 відбулось засідання об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 та кафедри військової підготовки Національного університету «Чернігівська політехніка», за наслідками якого було складено протокол від 10.12.2025№ 12 та яким було вирішено з приводу порушеного питання порядку денного, відповідно до Інструкції № 380, на виконання доручень ІНФОРМАЦІЯ_6 від 03.12.2025 №370/14445, начальника штабу - заступника командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_7 » від 05.12.2025 №163073 та з метою організації виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.02.2025 у справі № 620/2029/24 облікову справу ОСОБА_1 надати до КЕВ міста Чернігів з подальшим поданням її на перевірку ГКЕУ ЗСУ та розгляду на Комісії по контролю за забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями.
Згідно із витягом із наказу начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 10.12.2025 № 780 «Про затвердження протоколу об`єднаної житлової комісії від 10.12.2025 року №12», зокрема було затверджено вказаний протокол об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 та кафедри військової підготовки Національного університету "Чернігівська політехніка" від 10.12.2025 № 12.
На виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.02.2025 у справі №620/2029/24, яке набрало законної сили Комісією з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (далі – Комісія) було складено Протокол засідання Комісії від 19.12.2025 № 320, який затвердив 19.12.2025 Голова Комісії полковник ОСОБА_2 , у якому зазначено, що Комісією відповідно до Інструкції №380 та наказу Міністерства оборони України від 13.07.2025 №471/нм «Про затвердження Складу комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями»; у відповідності до вимог Інструкції №380, за поданням Житлової комісії за місцем перебування військовослужбовця на обліку, осіб які потребують покращення житлових умов та відповідного квартирно-експлуатаційного органу Збройних Сил України, Центральне управління інженерно- інфраструктурного забезпечення КСЛ ЗСУ у порядку Інструкції №380 подав на розгляд Комісії пропозицію житлової комісії щодо забезпечення житлом для постійного проживання сім`ї особи звільненої з військової служби в запас відповідно до рішення суду.
Також у цьому протоколі від 19.12.2025 № 320 зазначено, що до Центрального управління інженерно- інфраструктурного забезпечення КСЛ ЗСУ станом на 19.12.2025 житловою комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем перебування на обліку ОСОБА_1 , спільно з квартирно-експлуатаційним відділом м. Чернігів надано пропозиції (рішення) та відповідні матеріали, у тому числі Список надання житла для постійного проживання ОСОБА_1 та членам його сім`ї без зазначення адреси та характеристик житла.
В цьому протоколі від 19.12.2025 № 320 також викладена суть справи відносно ОСОБА_1 , та зазначено, зокрема, про те, що на час складання протоколу відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_3 від 03.12.2024 склад сім`ї старшого прапорщика ОСОБА_1 4 особи (він, дружина, син, 1988 р.н., дочка, 1990 р.н.), на квартирному обліку перебуває складом сім`ї 2 особи (він, дочка, 1990 р.н.), згідно наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 10.12.2020 №724, та протоколу об`єднаної житлової комісії (далі – ОЖК) ІНФОРМАЦІЯ_3 від 10.12.2025 №12. 
У 2018 році ОСОБА_1 сина, 1988 року народження, знято з квартирного обліку у зв`язку з його бажанням самостійно перебувати на квартирному обліку. 
Оскільки у 2010 році ОСОБА_1 виповнилося 50 років та у відповідності до вимог пункту 28 Закону України від 25.03.1992. Закон України № 2232-XII «Про військовий обов`язок та військову службу» (в редакції станом на 2010 рік), що є граничним віком перебування прапорщиків, мічманів на військовому обліку, його було виключено з військового обліку. Тому кадрові органи ІНФОРМАЦІЯ_3 не мали права внести зміни до особової справи ОСОБА_1 . 
Крім того, під час опрацювання Комісією матеріалів облікової справи старшого прапорщика запасу ОСОБА_1 18.12.2025, встановлено, що рішенням виконавчого комітету Деснянської районної ради народних депутатів м. Чернігів від 10.06.1989 №187 прапорщика ОСОБА_1 на склад сім`ї 3 особи (він, дружина, син, 1988 р.н.) забезпечено двокімнатною квартирою, житловою площею 28,93 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 та знято з квартирного обліку. 
Протоколом засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_3 від 23.03.1999 №2 прапорщика ОСОБА_1 зараховано на квартирний облік складом сім`ї 4 особи (він, дружина, син, 1988 р.н., дочка, 1990 р.н), оскільки середня норма на кожного члена сім`ї у зазначеній квартирі складає 7,5 м.кв, що менше середньої норми по м. Чернігів (8,5 кв.м). 
Додатково в протоколі було зазначено, що відповідно до вимог статей 48, 50 Житлового кодексу України жиле приміщення надається громадянам у межах норм жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. При цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки. 
При наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев`ять років, крім подружжя. 
У подальшому рішенням виконавчого комітету Деснянської районної у місті Чернігові ради від 12.03.2012 №46 за взаємною згодою сторін відкрито рахунок на зазначену квартиру на ім`я дружини ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , 1967 р.н. Довідкова було зазначено, що відповідно до статті 106 Житлового кодексу України повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. 
Відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Чернігів від 03.12.2009, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 розірвано. Згідно довідки КЕВ м. Чернігів від 23.10.2018 №1345, прапорщик у відставці ОСОБА_1 окрему двокімнатну квартиру житловою площею 30,0 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , не здав. 
З огляду на викладене старший прапорщик запасу ОСОБА_1 забезпечений житлом на склад сім`ї дві особи (він, дочка, 1990 р.н.) згідно норм забезпечення. 
Враховуючи зазначене вище та з метою виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.02.2025 у справі №620/2029/24, яке набрало законної сили, Комісія проголосувавши одноголосно вирішила протоколом повернути матеріали облікової справи ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 для приведення їх у відповідність до вимог Інструкції №380; запропонувала у зв`язку з нововиявленими обставинами, під час опрацювання матеріалів облікової справи ОСОБА_1 , Головному управлінню військової юстиції продовжити позову роботу по даній справі. 
Також в протоколі було поставлено завдання секретарю Комісії довести вище зазначене рішення Комісії до житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 та начальника квартирно-експлуатаційного відділу міста Чернігів із наданням завіреної встановленим порядком копії протоколу Комісії №320 від 19.12.2025 на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.02.2025 по справі №620/2029/24 та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.07.2025. 
Відповідно до вимог Інструкції №380 рішення Комісії з контролю є обов`язковим для виконання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, ТЦК та СП та військовими частинами. 
Начальнику гарнізону даним протоколом було поставлено завдання довести рішення Комісії до особового складу гарнізону із залученням представників громадськості, ветеранських організацій та за його рішенням довести до засобів масової інформації. 
Також судом встановлено, що Чернігівський окружний адміністративний суд рішенням від 26.10.2021 у справі № 750/3665/20, залишеним без змін постановами Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.05.2022 та Верховного Суду від 19.10.2022, частково задовольнив позовні вимоги:
визнав протиправним рішення Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями від 28.11.2018 №350 в частині висновку стосовно доопрацювання питання щодо квартирного обліку ОСОБА_1 ;
в задоволенні решти позовних вимог – відмовив.
Частково задовольняючі позовні вимоги суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позовні вимоги в частині визнання протиправним рішення комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями від 28.11.2018 № 350 в частині висновку стосовно доопрацювання питання щодо квартирного обліку ОСОБА_1 підлягають задоволенню, оскільки вказане рішення не містить належного обґрунтування та підстав його прийняття.
При цьому, Верховний Суд, перевіривши рішення судів першої та апеляційної інстанцій у справі № 750/3665/20, в межах доводів і вимог касаційної скарги, погодився із висновками судів попередніх інстанцій в частині відмови у задоволення позовних, оскільки в спірному випадку позивач фактично намагається отримати і житло, і компенсацію за належне для отримання житлове приміщення, чого законодавством не передбачено, а інші вимоги є похідними.
Окрім того, судом встановлено, що у судовому рішенні у справі № 620/3893/22, яке набрало законної сили, було встановлено, що розглянувши питання щодо внесення змін до квартирної справи старшого прапорщика запасу ОСОБА_1 , житлова комісія рішенням, оформленим протоколом від 01.09.2020 № 10, із покликанням на пункт 1 розділу І Інструкції №380 від 31.07.2018, пункт 3.3. розділу ІІ Інструкції з організації обліку особового складу Збройних сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 26.05.2014 № 333, а також довідку про перевірку житлових умов від 22.05.2020 № 195 жк, вирішила:
внести зміни до квартирної справи старшого прапорщика запасу ОСОБА_1 , а саме:
виключити з квартирного обліку його зятя, ОСОБА_5 , та вважати його як такого, що перебуває на квартирному обліку в загальній черзі з 23.03.1999 та позачерговій черзі з 25.09.2000 зі складом сім`ї 4 (чотири) особи (він – ОСОБА_1 , донька – ОСОБА_6 , онук – ОСОБА_7 , онук – ОСОБА_8 ).
В подальшому, 09.12.2020 розглянувши питання щодо внесення змін до квартирної справи старшого прапорщика запасу ОСОБА_1 , житлова комісія рішенням, оформленим протоколом № 16, із посиланням на пункт 1 розділу І Інструкції з організації обліку особового складу Збройних сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 26.05.2014 № 333, довідку про перевірку житлових умов від 22.05.2020 № 195 жк, вирішила:
зняти з квартирного обліку онуків ОСОБА_1 (за даними особової справи військовослужбовця онуки не занесені до складу його сім`ї) та вважати його як такого, що перебуває на квартирному обліку складом сім`ї дві особи, а саме: заявник – ОСОБА_1 , дочка – ОСОБА_6 в загальній черзі з 23.03.1999, та позачерговій черзі з 25.09.2000. 
ОСОБА_1 , вважаючи протиправними такі дії та акти відповідачів, звернувся до суду з цим позовом за захистом своїх прав.
Суд, визначаючись щодо заявлених вимог по суті, виходить з того, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до змісту частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.
Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання (частина перша статі 129-1 Конституції України).
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Згідно із частиною другою статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Так, механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців Збройних Сил України, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях після звільнення та членів їх сімей, визначено, зокрема, Інструкцією №380.
За правилами пункту 1 розділу ІІІ Інструкції № 380 і жилі приміщення розподіляються в пропорційному співвідношенні залежно від кількості військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями та шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання.
Розподіл жилих приміщень між військовими частинами, ТЦК та СП та квартирно-експлуатаційними установами (організаціями) здійснюється пропорційно кількості військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями або шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання (пункт 2 розділу ІІІ Інструкції 380).
З аналізу наведених норм висновується, що житлова комісія військової частини розподіляє житлові приміщення між військовослужбовцями та членами їх сімей у порядку черговості після затвердження начальником гарнізону розподілу житлових приміщень між військовими частинами гарнізону. Своєю чергою начальник гарнізону може затвердити такий розподіл лише після затвердження заступником Міністра оборони України (згідно з розподілом обов`язків) за поданням ГКЕУ розподілу між військовими частинами, військовими комісаріатами та квартирно-експлуатаційними установами (організаціями).
У той же час розподіл жилих приміщень між військовими частинами, військовими комісаріатами та квартирно-експлуатаційними установами (організаціями) здійснюється пропорційно кількості військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов.
Отже, прийняття та затвердження рішення щодо розподіл житлових приміщень залежить від наявності житлових приміщень, що підлягають розподілу та безпосередньо від кількості військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов.
Слід зазначити, що ОСОБА_1 у жовтні 1989 року був забезпечений житлом за рахунок житлових фондів Міністерства оборони СРСР на склад його сім`ї для постійного користування виділена окрема двокімнатна квартира житловою площею 30,0 квадратних метрів, загальною площею 49,85 квадратних метрів за адресою: АДРЕСА_1 .
На даний час перебуває на квартирному обліку складом сім`ї 2 (дві) особи - заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , донька – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 в ІНФОРМАЦІЯ_4 у загальній черзі гарнізону з 23.03.1999, а також у списках осіб, які мають право на позачергове отримання жилих приміщень з 25.09.2000.
Вказана обставина також встановлена у судовому рішенні у справі № 620/3893/22, яке набрало законної сили.
З цього приводу суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 13 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
Так, згідно з частиною четвертою статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Загальноприйнято вважати, що преюдиційність (лат. praejudicialis - те, що стосується попереднього судового рішення це можливість прийняття судом як беззаперечними обставин (юридичних фактів), що були встановленні іншим судом в іншій справі та містяться у мотивувальній частині рішення, яке набрало законної сили. У такій попередній справі повинні брати участь ті ж самі сторони або їх правонаступники.
Преюдиційність безпосередньо пов`язана з презумпцією істинності судового рішення, конституційною нормою про обов`язковість судового рішення (частина друга статті 129 Основного закону України), а також такими складовими верховенства права як принцип правової визначеності, легітимних очікувань, процесуальної економії, а також заборони зловживати процесуальними правами.
Таким чином, суд зазначає, що преюдиція - це обов`язковість обставин, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені обставини не підлягають доказуванню. Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене частиною четвертою статті 78 КАС України, варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто, за змістом частини четвертої статті 78 КАС України учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи. Натомість такі учасники мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, у якому відповідні обставини зазначені як установлені. Для спростування преюдиційних обставин учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами статті 90 КАС України. Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу.
Преюдиційні обставини - це обставини, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.
При цьому, суд зазначає, що відповідно до вимог статей 48, 50 Житлового кодексу України жиле приміщення надається громадянам у межах норм жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. При цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки. 
Відповідно до статті 106 Житлового кодексу України повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. 
Згідно із довідки КЕВ м. Чернігів від 23.10.2018 №1345, прапорщик у відставці ОСОБА_1 окрему двокімнатну квартиру житловою площею 30,0 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , не здав. 
Сімейний кодекс України в пункті 2 статті 3 визначає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. 
При цьому, суд наголошує на тому, що ключовим у забезпечені реалізації права на поліпшення житлових умов у спірних правовідносинах є наявність необхідності саме поліпшення цих умов, якщо вони не відповідають вимогам житлового законодавства, зокрема, через незабезпеченість жилою площею на одну особу (якщо вони забезпечені жилою площею нижче за певний рівень).
Тобто, за загальним правилом військовослужбовці та члени їх сімей визнаються такими, що потребують поліпшення житлових умов, в розумінні житлового законодавства, у тому числі розділу VII Інструкції № 380, якщо вони забезпечені жилою площею нижче за 13,65 квадратних метрів житлової площі на одну особу за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.
Повертаючись до спору, який виник у цій справі, суд зазначає, що, з метою виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.02.2025 у справі №620/2029/24, яке набрало законної сили, Комісія проголосувавши одноголосно та вирішила протоколом повернути матеріали облікової справи ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 для приведення їх у відповідність до вимог Інструкції №380, оскільки Комісією було встановлено, що старший прапорщик запасу ОСОБА_1 фактично забезпечений житлом на склад сім`ї дві особи (він, дочка, 1990 р.н.) згідно норм забезпечення, що нівелює потребу. 
При цьому, суд зауважує, що у рішенні від 25.11.1997 № 6-зп Конституційний Суд України суд зазначив, що частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемляють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.
Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, у рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 2 статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин 1, 2 статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.
При цьому обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується в конкретних правовідносинах.
Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який:
а) виходить за межі змісту суб`єктивного права;
б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони;
в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб;
г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права;
д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування в межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом;
є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом.
Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
Позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості та забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).
У пункті 9 частини п`ятої статті 160 КАС України передбачено, що у позовній заяві повинно бути обґрунтовано порушення оскаржуваним рішенням прав, свобод або інтересів позивача.
Отже, адміністративне судочинство спрямоване на справедливе вирішення судом спорів з метою захисту саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Обов`язковою умовою визнання протиправними рішень суб`єкта владних повноважень є доведеність позивачем порушених його прав та інтересів цим рішенням суб`єкта владних повноважень.
Крім того, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права у зв`язку із прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.
При цьому, порушення вимог закону рішенням чи діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх судом протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушення своїх прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.
Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Відсутність спору, у свою чергу, унеможливлює звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.
З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у наявності в особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим способом, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Під час розгляду кожної справи суд повинен установити, чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.
Звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку в публічних правовідносинах.
Умовою звернення до суду з позовом є реальне порушення прав заінтересованої особи.
Відсутність порушеного права встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Отже, обов`язковою умовою надання судового захисту є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
В даному випадку суд встановив, що позивач звернувся із позовом оскільки вважає, що запит, протокол, пропозиційне рішення, наказ щодо затвердження пропозиційного рішення, а також дії начальника КЕВ м. Чернігів з погодження Списку від грудня 2025 року надання житлової площі для постійного проживання по ІНФОРМАЦІЯ_4 , що приймались (вчинялись) для вирішення питання щодо вжиття заходів на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.02.2025 у справі № 620/2029/24, порушують його право на належне житлове забезпечення.
Водночас в ході розгляду справи судом не було встановлено порушення відповідачами оспорюваними позивачем запиту, протоколу, пропозиційного рішення, наказу щодо затвердження пропозиційного рішення, його законних прав, свобод та інтересів позивача, оскільки вони не є кінцевими рішеннями (діями), за якими можуть наставати негативні наслідки для позивача (породжувати для нього порушення прав, свобод чи інтересів), а спрямовані лише на приведення у відповідність облікової справи позивача, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог у цій частині.
При цьому, також не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів щодо визнання протиправними дії начальника КЕВ м. Чернігів з погодження Списку від грудня 2025 року надання житлової площі для постійного проживання по ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки підставами для оскарження даного погодження можуть бути лише порушення процедури обліку, розподілу житла або невідповідності списків вимогам чинного законодавства України, зокрема Житловому кодексу та наказам Міністерства оборони України, чого у цій справі не встановлено.
На виконання частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частина друга вказаної статті передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Таким чином з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Підстави для розподілу судових витрат згідно статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні, оскільки в задоволенні позову відмовлено.
Керуючись статтями 2, 5, 72-77, 139, 241-246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України та в його особі Комісія з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, ІНФОРМАЦІЯ_1 та в його особі об`єднана житлова комісія ІНФОРМАЦІЯ_1 , в/ч НОМЕР_1 та кафедри військової підготовки Національного університету «Чернігівська політехніка», Квартирно-експлуатаційного відділу міста Чернігова про визнання протиправними та скасування запиту, протоколу, пропозиційного рішення, наказу, визнання протиправними дій, – відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Суддя Марія ДУБІНА