ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" березня 2026 р. Справа№ 910/4657/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Мальченко А.О.
суддів: Тищенко А.І. 
Михальської Ю.Б. 

розглянувши матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Остріщенка Юрія Васильовича
на рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2025
у справі № 910/4657/25 (суддя Курдельчук І.Д.)
за позовом Селянського (фермерського) господарства «Женьшень»
до Фізичної особи-підприємця Остріщенка Юрія Васильовича
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Благодійної організації «Міжнародний благодійний фонд «Жнива Перемоги»
про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:
Селянське (фермерське) господарство «Женьшень» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до фізичної особи-підприємця Остріщенка Юрія Васильовича, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Благодійної організації «Міжнародний благодійний фонд «Жнива Перемоги» про стягнення грошових коштів. Позовні вимоги обґрунтовані незабезпеченням відповідачем схоронності вантажу під час його перевезення і до моменту видачі одержувачу, у зв`язку з чим заявлено вимоги про відшкодування вартості втраченого вантажу.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.05.2025 у справі №910/4657/25 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Остріщенка Юрія Васильовича на користь Селянського (фермерського) господарства «Женьшень» 110 728, 26 грн вартості втраченого вантажу та 2 422, 40 грн судового збору.
Рішення суду першої інстанції мотивовано нормами статей 11, 22, 509, 629, 908, 909, 924 Цивільного кодексу України, статей 224, 225, 306, 314 Господарського кодексу України, пункту 15 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363 та встановлених судом обставин наявності у діях відповідача повного складу цивільного правопорушення.
Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, Фізична особа-підприємець Остріщенко Юрій Васильович звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, та таким, що ухвалене за неповного з`ясування обставин, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач вказує, що Акт про недостачу товару від 27.05.2024 не є належним доказом втрати вантажу саме під час перевезення, оскільки вказаний документ складено за відсутності водія. Додана до матеріалів справи переписка представника позивача з водієм дає підстави для висновку про те, що питання стосовно відсутності повної комплектності товару фактично виникли вже після 27.05.2024, коли позивач вже прийняв товар, а тому твердження про складання Акта саме 27.05.2024 не відповідає дійсності.
Відповідач вважає, що додані до позову фото- та відео- матеріали не можуть підтверджувати втрату вантажу під час перевезення, оскільки не містять чітких порівняльних кадрів «до» і «після» доставки, які б однозначно підтверджували відсутність певних комплектуючих. Натомість, згадані матеріали демонструються лише загальні зображення товару, без точної прив`язки до часу та обставин зйомки.
Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.06.2025 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Остріщенка Юрія Васильовича передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Тищенко А.І., Михальської Ю.Б.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Остріщенка Юрія Васильовича на рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2025 у справі № 910/4657/25 та ухвалено здійснювати розгляд вказаної апеляційної скарги у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Учасникам апеляційного провадження встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 10.07.2025. Ухвалою суду також витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/4657/25.
09.07.2025 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу відповідача, у якому позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення, - без змін.
Позивач вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано задоволено позовні вимоги, оскільки встановлено наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення для стягнення збитків в порядку ст. 22 ЦК України, ст. 225 ГК України, а саме: протиправна поведінка полягає у втраті складових майна; шкідливий результат такої поведінки (збитки) полягає у вигляді втраченого позивачем вантажу; причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та збитками полягає у тому, що саме внаслідок неправомірних дій відповідача позивач зазнав збитки у вигляді втрати частини переданого йому майна; вина особи полягає у бездіяльності відповідача щодо незабезпечення схоронності ввіреного вантажу.
Позивач зауважив, що апелянт, висловлюючи сумніви щодо часу фото-відео доказів, посилаючись на те, що такі містять позначки «вчора» та інше, упускає очевидний факт, що все це стосується саме того періоду часу, коли безпосередньо відбувалось перевезення, що на фото і відео фігурує вантажний автомобіль перевізника (відповідача), а вся переписка в месенджері між позивачем і водієм стосується самого факту перевезення Товару (п.2.17, п.8.36 рішення суду), а в день складання Акту спілкування з водієм відбувалось віч-навіч.
Водій уособлював волю ФОП Остріщенка Ю.В. під час виконання перевезення Товару на адресу Позивача, а тому питання інформування про проблеми під час перевезення, є внутрішніми питаннями відповідача щодо організації виконавчої дисципліни і т.п., а припинення спілкування після отримання оплати згідно умов договору лише вказує на обізнаність відповідача про ситуацію, що склалася.
Апелянтом наведена судова практика, яка не має жодного відношення до даної справи, оскільки електронного листування між Позивачем і Відповідачем не відбувалось, позивачу не було відомо електронної поштової адреси відповідача, йому невідомо про яке електронне листування веде мову апелянт і на яких документах позивач повинен був використовувати свій електронний підпис.
31.10.2025 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду надійшли пояснення відповідача, які за свою суттю є відповіддю на відзив позивача. Відповідач зауважує, що згідно з п. 15.3 Правил, записи в акті засвідчуються підписами вантажовідправника (вантажоодержувача) і водія. Односторонні записи в акті як вантажовідправника (вантажоодержувача), так і водія вважаються недійсними.
Відповідно до п. 15.4. Правил, жодна із сторін не має права відмовитись від підписання акта. У разі незгоди зі змістом акта кожна із сторін має право викласти в ньому свою думку в рядку «Особливі відмітки» і засвідчити її підписом. Відповідач наголошує, що Водій не був обізнаний про факт складання Акта. Відсутність будь-яких зауважень чи заперечень з боку Водія свідчить про те, що він не був залучений до процесу складання документа. За таких обставин, неможливо встановити коли саме був складений Акт, а отже, цей Акт не може підтверджувати, що втрата вантажу відбулась під час перевезення, а не під час, наприклад, експлуатації оприскувача.
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Обговоривши доводи апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Остріщенка Юрія Васильовича, відзиву на апеляційну скаргу, відповіді на відзив на апеляційну скаргу, дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 24.05.2024 між Благодійною організацією «Міжнародний благодійний фонд «Жнива», як благодійним фондом, та Селянським (фермерським) господарством «Женьшень», як отримувачем, укладено договір №23 надання благодійної допомоги (далі договір надання благодійної допомоги), за умовами п. 1.1. якого, з метою забезпечення виробництва сільськогосподарської продукції українськими малими та середніми фермерами (до 1500 га) та посилення продовольчої безпеки України та світу під час російського вторгнення в Україну, благодійний фонд надає в тимчасове безоплатне користування отримувачу сільськогосподарську техніку.
Відповідно до п. 2.1. договору надання благодійної допомоги, передача в користування рухомого майна не спричиняє передачу отримувачу права власності на це майно, а отримувач користується ним протягом строку, визначеного даним договором.
Відповідно до п. 2.3. договору надання благодійної допомоги отримувач зобов`язаний повернути благодійному фонду рухоме майно у разі закінчення строків, визначених у п. 3.2. договору за актом приймання-передачі майна з тимчасового безоплатного користування у стані, не гіршому, ніж на дату передачі його отримувачу з урахуванням нормального фізичного зносу; дострокового припинення договору.
Відповідно до п. 3.2. договору надання благодійної допомоги строк користування рухомим майном встановлюється з дати підписання сторонами акту приймання-передачі по 01.09.2024 включно та може бути продовжений за взаємною згодою сторін в разі недосягнення отримувачем мети, вказаної в п. 1.4. договору.
Отримувач зобов`язується забезпечити проходження періодичного та профілактичного сервісного/гарантійного обслуговування переданого йому рухомого майна на умовах та у строки, що передбачені сервісними умовами, які є невід`ємним додатком до договору (п. 4.1. договору про надання благодійної допомоги).
Відповідно до п. 6.2.5. договору про надання благодійної допомоги отримувач зобов`язаний регулярно проводити перевірки технічного обслуговування і щоденний догляд рухомого майна, що включає в себе перевірку усіх рівнів рідин, щоб переконатися, що всі рідини знаходяться на прийнятному робочому рівні, а також зобов`язаний проводити змащування відповідно до рекомендацій виробника та проводити щоденні перевірки тиску повітря у шинах, рекомендованого виробником шин. Усі рідини мають бути прийнятної якості та технічних характеристик відповідно до рекомендацій виробника.
Пунктом 6.2.9. договору про надання благодійної допомоги передбачено обов`язок одержувача забезпечити схоронність та цілісність рухомого майна на увесь строк його використання.
Відповідно до п.6.2.11 договору про надання благодійної допомоги, у разі припинення або розірвання договору, отримувач зобов`язаний повернути благодійному фонду рухоме майно у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі майна у користування з урахуванням нормального фізичного зносу та відшкодувати благодійному фонду збитки у разі погіршення стану або втрати рухомого майна (повної або його частини) з вини отримувача або осіб, які його використовували за його згодою (працівники тощо).
За умовами п. 7.2 договору про надання благодійної допомоги ризик випадкового знищення, пошкодження або втрати рухомого майна несе отримувач з моменту передачі йому рухомого майна, визначений у акті приймання-передачі.
24.05.2024 Благодійна організація «Міжнародний благодійний фонд «Жнива Перемоги» за актом приймання-передачі рухомого майна в тимчасове користування за договором надання благодійної передала, а Селянське (фермерське) господарство «Женьшень» отримало у тимчасове безоплатне користування рухоме майно, а саме обприскувач марки JOHNDEERЕ, модель М732 24m, заводський номер 1WZ0732MJR0240256 у кількості 1 одиниця разом із наступною комплектацією: (1) інструкція обприскувача 4 шт (2) інформаційна карта 1шт (3) монітор 1 шт. (4) рукоятка управління кабелем 1шт (5) кріплення монітора з 5 частин (6) кабель 5шт (7) муфта для наповнення води 1шт (8) карданний вал 1шт (9) шланг наповнення води 1 шт. (10) поплавок 1 шт. (11) фільтр 1шт (12) мірна чаша 1шт (13) пістолет для промиву 1 шт. (14) форсунки 1 комплект (48шт) з фільтрами на кожну форсунку.
Також в акті від 24.05.2024 зазначено, що технічний стан рухомого майна на момент передачі - новий, майно не було у використанні. При передачі було здійснено фото- та відеофіксацію майна в момент передачі. Доставка рухомого майна здійснюється отримувачем.
26.05.2024 між фізичною особою-підприємцем Остріщенко Ю.В., як перевізником, та Селянським (фермерським) господарством «Женьшень», як замовником, укладено договір-заявку на транспортне обслуговування №2605 (надалі договір перевезення) щодо здійснення автомобілем РЕНО НОМЕР_6/ НОМЕР_1 , автомобільного перевезення товару, а саме обприскувача марки JOHNDEERЕ, модель М732 24m, заводський номер НОМЕР_2 на адресу СФГ «Женьшень».
Факт прийняття обприскувача до перевезення сторонами не заперечується та підтверджується наявним листуванням між сторонами.
За договором перевезення замовник доручає, а перевізник приймає на себе зобов`язання по організації перевезення вантажів різними видами автотранспорту в межах України. Перевізник при наданні послуг із перевезення вантажу несе повну матеріальну відповідальність за збереження вантажу, дана відповідальність настає в момент отримання вантажу від вантажовідправника і діє до моменту доставки вантажу вантажоодержувачу.
За твердженнями позивача, 26.05.2024 на складську територію Благодійної організації «Міжнародний Благодійний Фонд «Жнива Перемоги», на якій знаходився обприскувач, прибув автомобіль із тралом (автомобіль РЕНО НОМЕР_6/ НОМЕР_1 ), під управлінням водія ОСОБА_1 , тел: НОМЕР_3 , водійське посвідчення НОМЕР_5. На вказаний автомобіль було завантажено обприскувач із усіма комплектуючими, які були зазначені в акті приймання-передачі рухомого майна від 24.05.2024, а сам акт із оригіналом договору надання благодійної допомоги було передано водієві автомобіля, після чого автомобіль із обприскувачем покинув територію Благодійної організації «Міжнародний Благодійний Фонд «Жнива Перемоги».
Предметом спору у справі, що переглядається є вимога позивача про стягнення збитків, зумовлених втратою відповідачем комплектуючих частин оприскувача, перевезення якого відповідач здійснював за договором з позивачем.
Розглядаючи спір суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових та фактичних підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі, з чим не погоджується колегія суддів апеляційного суду.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За нормами ст. ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Положення ст. 909 цього Кодексу встановлюють, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).
За змістом ч. 1 ст. 306 ГК України, перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.
Згідно з частинами 1-3 ст. 314 ГК України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.
Як встановлено судом першої інстанції, відповідач здійснював перевезення рухомого майна (обприскувач марки JOHNDEERЕ, модель М732 24m), за допомогою власних транспортних засобів на підставі договору-заявки на перевезення від 26.05.2024. Замовником перевезення є позивач, а перевізником - відповідач.
Зокрема, у договорі заявці вказано, що Замовник доручає, а Перевізник приймає на себе зобов`язання по організації перевезення вантажів різними видами автотранспорту в межах України.
У разі, якщо Замовник пред`являє до перевезення вантаж, який не відповідає ваго-габаритним параметрам вантажу вказаним та погодженим сторонами в даному Договорі-заявці, то Перевізник має право на свій розсуд:
переглянути вартість послуг;
відмовитись від виконання перевезення. 
Перевізник при наданні послуг із перевезення вантажу несе повну матеріальну відповідальність за збереження вантажу, дана відповідальність настає в момент отримання вантажу від вантажовідправника і діє до моменту доставки вантажу вантажоодержувачу.
У Договорі-заявці сторони також погодили порядок розрахунків за договором, штрафні санкції за порушення строків навантаження/розвантаження автомобілю та порядок складання та підписання Акту прийманні виконаних робіт.
Надаючи оцінку умовам укладеного між сторонами договору, колегія суддів зауважує, що сторонами не було визначено умови про те, хто здійснює пакування рухливих (таких, що може бути від`єднано) частин оприскувача, зокрема, карданного валу, пістолету для промиву, шлангу тощо.
Судом першої інстанції дана обставина не досліджувалась.
За змістом ст. 224 ГК України (чинного на момент розгляду справи та ухвалення оскаржуваного судового рішення), учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.
Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
Відповідно до ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.
Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів господарсько-правова відповідальність не настає.
Відповідно до ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.
Зазначена норма передбачає принцип вини в разі відповідальності перевізника за втрату, нестачу, псування й ушкодження вантажу, який є загальним для всіх видів транспорту. Перевізник несе відповідальність за нестачу, втрату, псування й ушкодження вантажу лише у випадках, коли він винен у несхоронності вантажу. При цьому обов`язок доведення своєї невинуватості лежить на ньому.
Отже, відповідальність перевізника побудована за принципом вини і діє, як правило, презумпція вини зобов`язаної сторони.
Перевізник несе відповідальність, якщо не доведе, що втрата, псування й ушкодження вантажу відбулися внаслідок обставин, яким він не міг запобігти чи усунення яких від нього не залежало, зокрема внаслідок вини відправника вантажу; особливих природних властивостей перевезеного вантажу; недоліків тари й пакування, яких не можна було встановити шляхом зовнішнього огляду при прийманні вантажу до перевезення й інших обставин, передбачених законом.
Стаття 924 ЦК передбачає принципи майнової відповідальності перевізника: він відповідає при наявності його вини (ч. 1 ст. 924 ЦК України) і в межах вартості перевезеного вантажу і багажу (ч. 2 ст. 924 ЦК України). Понад вартість вантажу і багажу перевізник повертає клієнту відповідну провізну плату. 
Перевізник несе відповідальність щодо забезпечення схоронності вантажу чи багажу в період здійснення перевезення.
Крім того, він також зобов`язаний доставити вантаж чи багаж у пункт призначення і видати його уповноваженій особі.
Невиконання цього обов`язку тягне відповідальність перевізника, який звільняється від відповідальності тільки у випадках, коли незбереження вантажу стало наслідком обставин, що характеризуються одночасно двома ознаками: 1) усунення цих обставин не залежало від перевізника. Це формулювання необхідно тлумачити в такий спосіб, що перевізник звільняється від відповідальності за незбереження вантажу, якщо відповідно до законодавства та договору перевезення він не несе обов`язку усунення зазначених обставин; 2) перевізник не міг запобігти цим обставинам.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідальність за схоронність вантажу перед третьою особою несе позивач на підставі договору про надання благодійної допомоги (п. 6.2.9. договору про надання благодійної допомоги), однак з метою переміщення рухомого майна, позивачем із відповідачем укладено договір на перевезення, і за договором перевезення обов`язок забезпечити схоронність та цілісність майна під час перевезення покладається на перевізника.
Разом з тим, відповідно до акту приймання-передачі рухомого майна від 24.05.2024 Благодійна організація «Міжнародний благодійний фонд «Жнива Перемоги» передала в тимчасове користування за договором надання благодійної допомоги, а Селянське (фермерське) господарство «Женьшень» отримало у тимчасове безоплатне користування рухоме майно, а саме, обприскувач марки JOHNDEERЕ, модель М732 24m, заводський номер НОМЕР_2 у кількості 1 одиниця разом із наступною комплектацією: (1) інструкція обприскувача 4 шт (2) інформаційна карта 1шт (3) монітор 1 шт. (4) рукоятка управління кабелем 1шт (5) кріплення монітора з 5 частин (6) кабель 5шт (7) муфта для наповнення води 1шт (8) карданний вал 1шт (9) шланг наповнення води 1 шт. (10) поплавок 1 шт. (11) фільтр 1шт (12) мірна чаша 1шт (13) пістолет для промиву 1 шт. (14) форсунки 1 комплект (48шт) з фільтрами на кожну форсунку.
Також в акті від 24.05.2024 зазначено, що технічний стан рухомого майна на момент передачі зафіксований - новий та майно не було у використанні. При передачі було здійснено фото- та відеофіксацію майна в момент передачі. 
Разом з цим, матеріали справи не містять доказів, що саме у такій комплектації рухоме майно було завантажено на автомобіль відповідача для здійснення перевезення відповідно до договору-заявки №2605 від 26.05.2024. У самій заявці під вантажем, наданим до перевезення, вказано лише «оприскувач».
Крім цього, у договорі-заявці №2605 від 26.05.2024 сторонами не було погоджено, хто саме здійснює підготовку вантажу до перевезення, зокрема, в частині фіксації та пакування тих елементів оприскувача, які є рухомими та можуть бути зняті, від`єднанні від оприскувача, втрачені під час перевезення.
Оскільки саме позивачем було організовано перевезення, ним за актом було отримано не лише оприскувач, а і його комплектуючі відповідно до акту від 24.05.2024, колегія суддів приходить до висновку, що саме позивач мав забезпечити умови для переміщення рухомого майна.
За змістом Розділу 5 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 за № 363:
Упакування - це процес розміщення продукції в упаковці (тарі).
До упаковки ставляться такі вимоги:
- вид упаковки має відповідати особливостям вантажу;
- упаковка має забезпечувати повне збереження вантажу під час його транспортування з урахуванням вантажно-розвантажувальних робіт;
- упаковка має відповідати кліматичним умовам;
- упаковка має відповідати вимогам митного режиму;
- упаковка може виконувати рекламні цілі.
При виборі упаковки потрібно враховувати спосіб, відстань і тривалість транспортування, можливість перевантаження вантажу в дорозі, температурний режим і вологість під час транспортування, пору року (погодні умови), сумісність з іншими вантажами тощо.
Характер упаковки повинен відповідати виду вантажу, вантажності автомобіля, профілю і стану дороги та іншим умовам.
Відповідно до пункту 10.16 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 за № 363, замовник відповідає за всі наслідки неправильного пакування вантажів (бій, поломка, деформація, теча тощо), а також застосування упаковки, що не відповідає властивостям вантажу, його масі або вимогам пункту 5.2 глави 5 цих Правил.
У зв`язку з викладеним, а також оскільки матеріали справи не містять доказів завантаження на автомобіль відповідача оприскувача разом із комплектуючими, визначеними у акті від 24.05.2024, колегія суддів погоджується з доводами відповідача про те, що Акт про недостачу товару від 27.05.2024 не є належним доказом втрати вантажу саме під час перевезення. Матеріали справи не містять доказів, які б однозначно та беззаперечно фіксували ті обставини, що на автомобіль відповідача було завантажено не лише оприскувач, а й його комплектуючі, визначені у акті від 24.05.2024, а також те, що оприскувач прибув до місця призначення не у тому вигляді, у якому його було відправлено з місця відправки.
Колегія суддів відхиляє додані до позову фото-, та відео- матеріали як такі, що не містять інформації, що має значення для розгляду спору по суті.
Як правильно зауважено представником апелянта, ці матеріали не містять чітких порівняльних кадрів «до» і «після» доставки, які б однозначно підтверджували відсутність певних комплектуючих. Натомість, демонструються лише загальні зображення товару, без точної прив`язки до часу та обставин зйомки.
У зв`язку із викладеним вище, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сукупність доданих до матеріалів позовної заяви доказів вказує на наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення для стягнення збитків в порядку статті 22 ЦК України, статті 225 ГК України. 
Доведеним є, зі слів позивача, лише те, що позивач зазнав матеріальних збитків у вигляді втрати ним комплектуючих елементів до оприскувача.
Недоведеними залишились як протиправна поведінка, оскільки відсутні докази втрати майна саме під час перевезення, причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача під час перевезення довіреного йому майна та визначеними позивачем збитками, а також вина відповідача, - обов`язок зі схоронності майна, переданого за актом від 24.05.2024, а саме, оприскувача та його комплектуючих, лежить на позивачеві. Оскільки матеріали справи не містять доказів передання оприскувача разом із комплектуючими відповідачеві, відсутні підстави стверджувати, що ним не було забезпечено схоронність цього майна. Якщо ж, майно передавалось для перевезення без чіткої фіксації, то саме позивач, відповідно до п. 6.2.9. договору про надання благодійної допомоги, несе відповідальність за незбереження ввіреного йому рухомого майна.
За змістом статей 74, 76, 77, 79 ГПК України кожна сторона зобов`язана довести обставини, якими вона обґрунтовує свої вимоги шляхом подання належних, допустимих та достатніх доказів.
Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до п.2 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, у відповідності до п.п. 3-4 ч.1 ст. 277 ГПК України, є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи усі фактичні обставини справи, встановлені місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, а також доводи апеляційної скарги відповідача, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Судом першої інстанції неправильно застосовано ст.ст. 22, 1166 ЦК України, ст.ст. 224, 225, 306, 314 Господарського кодексу України, положення Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції у повному обсязі та прийняття у справі нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права є обґрунтованими.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доказів і доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. 
За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України», очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на Селянське (фермерське) господарство «Женьшень».
Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд - 

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Остріщенка Юрія Васильовича на рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2025 у справі №910/4657/25 - задовольнити.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2025 у справі №910/4657/25 - скасувати.
3. Прийняти у справі нове рішення.
У задоволенні позову Селянського (фермерського) господарства «Женьшень» до Фізичної особи-підприємця Остріщенка Юрія Васильовича про стягнення грошових коштів - відмовити.
4. Стягнути із Селянського (фермерського) господарства «Женьшень» (41832, Сумська обл., Білопільський р-н, село Річки, вулиця Шкільна, будинок 55, код ЄДРПОУ 21127986) на користь фізичної особи-підприємця Остріщенка Юрія Васильовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) 3 633 (три тисячі шістсот тридцять три) гривні 60 копійок судового збору за подання апеляційної скарги.
5. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ на виконання цієї постанови.
6. Матеріали справи №910/4657/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України. 

Головуючий суддя А.О. Мальченко 

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська